Провадження номер 2/741/418/17
Єдиний унікальний номер 741/881/17
РІШЕННЯ

іменем України

21 липня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на спадковий житловий будинок. Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані баба позивача ОСОБА_4 та її син ОСОБА_5. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтва та не зареєстрували право власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини вищевказаного житлового будинку. Він був одиноким, дітей та дружини не мав. Спадщину після його смерті прийняла його мати ОСОБА_4, оскільки проживала разом з ним на день його смерті та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, спадщину вона прийняла, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просила їх задовольнити.

Представник відповідача, Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області, у судове засідання не з'явилася. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується довідкою Носівської міської ради №7/2-13/379 від 16.06.2017 р. (а. с. 8).

Із вступом в дію Закону України «Про власність» власність колгоспних дворів була ліквідована. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року, у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 7/2-13/337 від 16 травня 2017 року (а. с. 9).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як членам колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1. Однак після ліквідації колгоспних дворів вони офіційно не оформили та не зареєстрували право власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 25).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_5 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_4 була матір'ю померлого ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7а). А, отже, вона була спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину після смерті сина, оскільки на день смерті проживала разом з ним, вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області №7/2-13/380 від 16.06.2017 (а. с. 10).

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_5 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 30).

Після смерті сина ОСОБА_4 стала власником всього будинку по АДРЕСА_1, але офіційно не оформила своє право власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, заповідала ОСОБА_3, що підтверджується копією заповіту (а. с. 11) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 42-65). А, отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом.

Прізвище ОСОБА_3 у шлюбі - ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5).

Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 №78/2009 убачається, що позивач прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Носівської районної ДНК. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 26-32).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №809/02-31 від 09 червня 2017 року (а. с. 16).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 12-14).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку «А», критого ганку «а», сараю «Б», погреба «П», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №2, загальною площею 41,4 кв. м житловою площею 18,2 кв. м., інвентаризаційною вартістю 153728 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий