Справа № 195/1391/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

17.10.2017 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Музичук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором б/н від 29.04.2013 року в сумі 33335,21 грн. мотивуючи тим, що остання отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відстків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами ОСОБА_2» складає між останньою та ОСОБА_2 Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням ОСОБА_2, і Клієнт дає право ОСОБА_2 в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому наполягає на позовних вимогах та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, та прость зменшити розмір пені та штрафних санкцій, при цьому подала копії документів, що підтверджують її матеріальний стан та стан здоровя, а саме: довідки КЗ «Томаківська центральна района лікарня» № 905 від 22.11.2016 р., від 21.11.2016 р., де вказано, що ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні, а також довідку від 27.02.2014 р., де зазначена, що вона знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря травматолога; довідка виконкому Мирівської сільської ради від 04.10.2017 р. № 730, де зазначено, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації в АДРЕСА_1, та дійсно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (будинок зруйнований); довідка виконкому Мирівської сільської ради від 04.10.2017 р. № 729, де зазначено, що ОСОБА_1 не має у володінні земельних ділянок.

Крім цього, відповідач додала суду копію квитанції від 11.10.2017 р. про внесення платежу в сумі 405 грн., не пояснивши суду належність та призначення платежу.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

29.04.2013 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, що складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, ОСОБА_2, копії яких додано позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року виданої Національним банком України позивачу по справі вбачається, що Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» має право здійснювати банківські послуги, визначені частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до п.1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті позичальник зобовязується надати ОСОБА_2 письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед ОСОБА_2 заборгованість.

На підставі п.1.1.3.2.3. «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну ОСОБА_2, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків.

Згідно п.1.1.3.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення ОСОБА_3 має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою ОСОБА_2 часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим Договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг.

Згідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязань є неприпустимою.

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 33335,21 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 30.06.2017 р. року, яка складається: 790,59 грн. тіло кредиту; 26381,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1563,58 грн. штраф (процентна складова).

Статтею 549 ЦК України передбачено, що «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання». Але статтею 551 ЦК України передбачено, що «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення».

За таких обставин, суд враховує норми ст.3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства та вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1120цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як роз'яснено в п.27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Як вбачається з розрахунку позивача, відповідач частково виконувала грошові зобов'язання за кредитним договором, тобто здійснювала частково погашення заборгованості на протязі 2013 року, останній платіж здійснено нею 21.10.2013 року в сумі 20,00 грн.

Як вбачається з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. До винесення рішення ні однією із сторін не заявлено клопотання про застосування позовної давності.

При цьому, з матеріалів справи суд вбачає, що розмір пені та комісії перевищує розмір основного боргового зобов'язання за кредитним договором більш як у п'ять разів.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.

Таким чином, перевіряючи наведені розрахунки пені, суд зазначає, що розмір пені, заявлений позивачем в сумі 4100,00 грн. значно перевищує суму наданого відповідачу кредиту, оскільки заборгованість за кредитом складає 790,59 грн.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення одного з штрафів, а саме штрафу (процентна складова) в сумі 1563,58 грн.

Крім цього, суд не може взяти до уваги надану відповідачем копію квитанції від 11.10.2017 р. про внесення платежу в сумі 405 грн., оскільки не вбачає належність та призначення даного платежу.

На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 790,59 грн., тобто не більше суми заборгованості по тілу кредиту, та відмовити позивачу у стягненні штрафу 1563,58 грн., у зв'язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 28462,22 грн., яка складається з: 790,59 грн. тіло кредиту; 26381,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 790,59 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина).

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Під час подання до суду позовної заяви судовий збір позивачем було сплачено в мінімальному розмірі 1600,00 грн.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 33335,21 грн., при цьому позов підлягає частковому задоволенню на суму 28462,22 грн., що є приблизно 85,38 % відсотків від задоволених вимог. Тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1366,08 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 611, 625, 652, 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючої за адресою: 53542, с.Маяк, буд,1 Томаківського району Дніпропетровської області) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк (адреса місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, рахунок № 3111, , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 29.04.2013 року в сумі 28462,22 грн. (двадцять вісім тисяч чотириста шістдесят дві грн. 22 коп.), з них: 790,59 грн. тіло кредиту; 26381,04 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 790,59 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина).

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1366,08 грн. (одна тисяча триста шістдесят шість грн. 08 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:/підпис/ОСОБА_4