Справа № 127/5406/17 Провадження № 22-ц/772/2422/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до 60 будинку офіцерів Збройних Сил України, треті особи : виконавчий комітет Вінницької міської ради, квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до 60 будинку офіцерів Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в період з 20.11.1974 року по 09.07.2010 року він проходив військову службу у Збройних Силах України, та перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20.06.2001 року, в першочерговій з 27.11.2003 року та в позачерговій з 30.11.2011 року.

У 1996 році позивачеві за рахунок фондів Міністерства оборони України була виділена 2 кімнатна квартира загальною площею 49,5 м2, розташована за адресою Житомирська область, м. Бердичів, вул. Будьоного, 1/63, яка 12.01.2000 року була приватизована позивачем та членами його сімї дружиною та донькою.

07.09.2000 року ОСОБА_2 для подальшого проходження військової служби було переміщено до м. Вінниці. Так як за місцем проходження військової служби в м. Вінниці позивач не був забезпечений житлом він подав рапорт для зарахування на квартирну чергу. Рішенням житлової комісії 60 будинку офіцерів від 20 січня 2001 року ОСОБА_2 був зарахований на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні при 60 будинку офіцерів, де він перебував на квартирному забезпеченні.

05 березня 2005 року за рахунок коштів Міністерства оборони України ОСОБА_2 було надано службове жиле приміщення - 1 квартиру, житловою площею 18,4 м2, розташованою за адресою м. Вінниця, вул. Фелікса Кона, 38/35.

09 липня 2010 року ОСОБА_2 був звільнений з військової служби в запас на підставі ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» за пунктом «в» (за віком).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.07.2011 року між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 розірвано шлюб.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2011 року визнано мирову угоду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якої було припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартиру розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04.10.2016 року, оформлене протоколом № 106, постановлено зняти позивача зі складом сімї одна особа з квартирного обліку та виключити зі списку військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень на підставі абзацу 2 пункту 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 року № 737 (далі Інструкція № 737) та ст. 35 ЖК Української РСР (далі - ЖК УРСР) як громадянина, який штучно погіршив житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку).

Зазначає, що рішення житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04.10.2016 року № 106 суперечить законодавству України, оскільки норми ст. 35 ЖК УРСР та абзац 2 п. 1.3 Інструкції № 737 не визначають перелік підстав, при наявності яких військовослужбовець знімається з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, тоді як норми ст. 40 ЖК Української РСР, п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (далі Порядок № 1081) та п. 2.18. Інструкції № 737, якими визначаються перелік підстав, при наявності яких військовослужбовець знімається з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не містять такої правової підстави для зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, як штучне погіршення житлових умов, відтак дане рішення порушує його права та є незаконним і підлягає скасуванню.

Окрім цього, зазначає, що його дії щодо припинення права власності на частину квартири в м. Бердичів Житомирської області не носили ознак штучного погіршення житлових умов з умислом на подальше одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду, адже на момент постановлення ухвали суду позивачу було розподілено службове житло у м. Вінниці.

Також посилається на те, що статтею 35 ЖК УРСР передбачено, що предметом відчуження, яке може свідчити про погіршення житлових умов, може бути відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а не квартири (частини квартири), а тому ототожнення цих понять відповідачем є помилковим, відтак в його діях відсутні ознаки, які б давали підстави для застосування до нього положень ст. 35 ЖК УРСР.

Стверджує також, що він правомірно у 2001 році був зарахований на квартирний облік при 60 будинку офіцерів відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII), в редакції чинної на момент зарахування позивача на квартирний облік, та п. 11, 24, 26 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995 року (далі - Положення № 20), в редакції чинної на момент зарахування позивача на квартирний облік у 2001 році.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 19, 47 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 1, 40 ЖК УРСР, п. 30 Порядку № 1081, п.2.18. Інструкції № 737, ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII, в редакції чинної на момент зарахування позивача на квартирний облік, ч. 8, 9 ст. 12 Закону № 2011-XII, в редакції станом на 30.11.2011 року, п. 11, 24, 26 Положення № 20, в редакції чинної на момент зарахування позивача на квартирний облік у 2001 році, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 31.05.2017 року, позивач просив :

1) визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії 60 будинку офіцерів Збройних Сил України оформлене протоколом № 106 від 04.10.2016 року в частині зняття з квартирного обліку та виключення із списків військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України підполковника запасу ОСОБА_2 зі складом сімї одна особа;

2) зобовязати житлову комісію 60 будинку офіцерів Збройних Сил України відновити становище, яке існувало до порушення та поновити підполковника запасу ОСОБА_2 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальні черзі з 20.06.2001 року, в першочерговій з 27.11.2003 року та в позачерговій з 30.11.2011 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено і не заперечується сторонами, що в період з 20.11.1974 року по 09.07.2010 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах України, та перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20.06.2001 року, в першочерговій з 27.11.2003 року та в позачерговій з 30.11.2011 року.

У 1996 році позивачеві за рахунок фондів Міністерства оборони України була виділена 2 кімнатна квартира загальною площею 49,5 м2, розташована за адресою Житомирська область м. Бердичів, вул. Будьоного, 1/63, яка 12.01.2000 року була приватизована позивачем та членами його сімї дружиною та донькою.

07.09.2000 року ОСОБА_2 для подальшого проходження військової служби було переміщено до м. Вінниці. Так як за місцем проходження військової служби в м. Вінниці позивач не був забезпечений житлом він подав рапорт для зарахування на квартирну чергу. Рішенням житлової комісії 60 будинку офіцерів від 20 січня 2001 року ОСОБА_2 був зарахований на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні при 60 будинку офіцерів, де він перебував на квартирному забезпеченні.

05 березня 2005 року за рахунок коштів Міністерства оборони України ОСОБА_2 було надано службове жиле приміщення - 1 квартиру, житловою площею 18,4 м2, розташованою за адресою м. Вінниця, вул. Фелікса Кона, 38/35.

09 липня 2010 року ОСОБА_2 був звільнений з військової служби в запас на підставі ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» за пунктом «в» (за віком).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.07.2011 року між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 розірвано шлюб.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.12.2011 року визнано мирову угоду за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відповідно до якої було припинено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частину квартиру розташованої за адресою АДРЕСА_2.

Відповідно до листа начальника Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку ОСОБА_4 адресованому начальнику КЕВ м. Вінниці ОСОБА_5 від 28.11.2016 року № 3954 посадовими особами відділення запобігання, виявлених злочинів та інших правопорушень Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку проведено перевірку щодо законності забезпечення підполковника запасу ОСОБА_2 жилими приміщеннями від Міністерства оборони України.

У даному листі зазначено, що підполковник ОСОБА_2, дійсно забезпечувався протягом проходження військової служби житлом, яке в подальшому приватизував, і фактично передав своїй колишній дружині, чим штучно погіршив житлові умови. Вивчивши матеріали житлової справи ОСОБА_2 начальник Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку дійшов висновку, що ОСОБА_2 перебуває на квартирному обліку безпідставно. Разом з тим, перебування на квартирному обліку ОСОБА_2 вирішує житлова комісія Вінницького гарнізону за поданням (повідомленням) начальника КЕВ м. Вінниця (а.с.88).

Відповідно до повідомлення начальника КЕВ м. Вінниця ОСОБА_5 адресованому начальнику 60 БО та голові житлової комісії 60 БО, на час зарахування на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні ОСОБА_2 був забезпечений у 1996 році службовою 2-х кімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_3. В подальшому квартира була приватизована, згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2000 року №12311 м. Бердичів. Запропоновано на засіданні житлової комісії розглянути питання щодо дати постановки на квартирний облік ОСОБА_2, при цьому врахувати вимоги статті 35 ЖК УРСР (а.с.91).

Рішенням житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04.10.2016 року, оформлене протоколом № 106, постановлено зняти позивача зі складом сімї одна особа з квартирного обліку та виключити зі списку військовослужбовців які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень на підставі абзацу 2 пункту 1.3 Інструкції № 737 та ст. 35 ЖК УРСР як громадянина, який штучно погіршив житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже отримував житло в період проходження служби, а отже його повторне перебування на квартирному обліку суперечить ст. 12 Закону № 2011-XII, тому житлова комісія при 60 будинку офіцерів приймаючи протокол № 106 від 04.10.2016 року про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку та виключення його зі списків на отримання житлового приміщення діяла в межах свої повноважень та відповідно до норм законодавства, зокрема ст. 12 Закону № 2011-XII та п. 2.18 Інструкції № 737.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильний висновок суду.

Як убачається із рішення житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04.10.2016 року, оформлене протоколом № 106, постановлено зняти позивача з квартирного обліку та виключити зі списку військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів зі складом сімї одна особа з посиланням на абзац 2 пункту 1.3 Інструкції № 737 та ст. 35 ЖК УРСР.

Судова колегія вважає обґрунтованими твердження позивача про те, що наведені в протоколі № 106 від 04.10.2016 року норми законодавства, зокрема ст. 35 ЖК УРСР не може бути підставою для зняття його з квартирного обліку, оскільки, як встановлено судом, на облік позивач був поставлений правомірно, і наявність чи відсутність іншого житла в іншому місті, а також події, щодо цього житла, які відбулись набагато пізніше, не впливають на законність постановлення позивача на квартирний облік.

В той же час, розглядаючи спір, колегія суддів прийшла до висновків, що оскаржуване рішення не може бути скасоване, оскільки по суті відповідає обставинам справи і зняття позивача з квартирного обліку є правомірним та законним, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (ст.12 Закону № 2011-XII).

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII, в редакції чинної на момент прийняття рішення про виключення позивача із списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно з абз. 2 п. 1.3 Інструкції № 737 забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом, зокрема, надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 2.18 Інструкції № 737, в редакції чинної на момент прийняття рішення про виключення позивача із списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі, зокрема, отримання за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України жилого приміщення для постійного проживання.

Судова колегія звертає увагу на те, що 01.01.2010 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян» від 11 червня 2009 року N 1510-VI, яким, зокрема, абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII викладено в новій редакції, якою передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Таким чином, оскільки позивач у 2000 році використав право на приватизацію двохкімнатної квартири, а 01.01.2010 року були внесенні зміни в абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII, якою передбачено, що жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, відтак відповідачем при прийнятті рішення про зняття позивача з квартирного обліку і виключення зі списку військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень на підставі абз. 2 п. 1.3 Інструкції № 737 додержано норми чинного законодавства, оскільки позивач в силу положень абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII повторно не може бути забезпечений жилим приміщенням для постійного проживання.

Посилання позивача на положення абз. 8, 9 ст. 12 Закону № 2011-XII, в редакції чинної на момент звільнення позивача з військової служби, не свідчать про порушення відповідачем положень чинного законодавства, оскільки право на приватизацію житла позивачем уже було використано, а повторне право на отримання постійного житла чинним законодавством не передбачено.

Не може бути підставою для скасування рішення суду також посилання позивача на п. 26 Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Сила України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року N 20, яке було чинним на момент включення позивача у списки осіб, які потребують поліпшення житлових умов, згідно якого військовослужбовці, які приватизували свої квартири, на новому місці служби забезпечуються жилими приміщеннями на загальних підставах, оскільки це Положення втратило чинність на підставі наказу Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року визначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку, що рішення житлової комісії при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України від 04.10.2016 року, оформлене протоколом № 106 про зняття позивача з квартирного обліку і виключення зі списку військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів зі складом сімї одна особа відповідає вимогам чинного законодавства, а тому правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог немає, а відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_6 Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев