Дата документу 14.06.2017 Справа № 554/43/17
Провадження № 2/554/396/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Гальонкіної Ю.С.,

при секретарі судового засідання Худолій Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Полтаві ради, у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу рішенням Служби у справах дітей Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві ради № 110 від 14.05.2013 року було визначено певний порядок побачень позивача із донькою.

Не погодившись з цим порядком позивач звернувся із заявою до Служби у справах дітей Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві ради щодо перегляду часу побачень із дитиною і 26 травня 2015 року рішенням Служби у справах дітей Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві № 122 визначено наступний порядок побачень із дитиною: за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та у її присутності побачень кожної суботи та неділі місяця протягом чотирьох годин, з правом прогулянок по місту, відвідувань розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоровя, без присутності сторонніх осіб.

До теперішнього часу відповідачка не дотримується рішення Служби у справах дітей Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві ради та ігнорує неодноразові прохання ОСОБА_1 щодо побачень та спілкування з дитиною, тому він вимушений звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив задовольнити його.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, надала заперечення на позовну заяву та просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки просив про відкладення розгляду справи у звязку із відрядженням його довірительки, однак, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надав.

Представник третьої особи у судовому засіданні при вирішенні цього спору покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають спільну малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

04 лютого 2012 року сторони розірвали шлюб про, що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КЕ № 074183.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою проживає окремо у своїх батьків за адресою АДРЕСА_1.

26 травня 2015 року за заявою ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві ради, як органу опіки та піклування, № 122 визначено наступний порядок побачень із дитиною: за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та у її присутності побачень кожної суботи та неділі місяця протягом чотирьох годин, з правом прогулянок по місту, відвідувань розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоровя, без присутності сторонніх осіб. (а.с. 11)

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Служби у справах дітей із заявами з приводу перешкоджання йому матірю дитини бачитися з нею, ігнорування його прохань щодо спілкування з дитиною у визначені рішенням час та місці, порушення його права щодо участі у вихованні доньки, її розвитку (а.с. 87, 88, 91, 93).

Згідно з відповідями виконавчого комітету Шевченківської (Октябрської) у м. Полтаві від 03 червня 2016 року та 20 липня 2016 року звернення ОСОБА_1 розглянуті та вказано про те, що ОСОБА_2 ознайомлена із рішенням виконавчого комітету № 122 від 26 травня 2015 року та повідомлена про обовязковість його виконання (а.с. 12, 13).

Представником відповідачки ОСОБА_2 до суду надані звіти про виконання ОСОБА_1 своїх батьківських обовязків (а.с. 81-85) за березень, квітень, травень та червень 2016 року, у яких вказано про те, що батько не зявляється на зустрічі з дитиною у відповідні дні та час з невідомих причин, проте, жодних доказів, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, на підтвердження цих обставин відповідачем не надано.

Згідно із заявою ОСОБА_2 від 04 липня 2016 року вона не створює перешкод у спілкуванні батька з дитиною, 02 липня 2016 року відбулася чергова зустріч батька з дитиною під час якої він поводив себе грубо та агресивно, що негативно впливає на доньку, та вказала, що більше приводити дитину на зустрічі до батька наодинці не буде (а.с. 89), просила дозволити зустрічі батька з дитиною в присутності родичів, друзів, а також надсилати представника Служби у справах дітей на ці зустрічі.

При цьому жодних змін до рішення органу опіки і піклування щодо часу та порядку побачень батька з дитиною внесено не було, а як встановлено в судовому засіданні, позивач не дійшов згоди з відповідачкою щодо виховання та спілкування з дочкою, оскільки відповідачкою чиняться перешкоди у побаченні та спілкуванні з дитиною, рішення органу опіки нею не виконується.

Разом із цим, відповідачем не надано доказів, що визначений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, спосіб участі у спілкуванні та вихованні дитини перешкоджатиме її нормальному вихованню та доказів на підтвердження того, що порушуються її права та права малолітньої дочки. Заперечення на позов не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Статтею 153 СК України закріплено право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди спілкуванню батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси.

Мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування перешкоджає нормальному розвитку дитини.

З урахуванням вимог ст.ст. 158, 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватись про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ст. 15 цього ж Закону вказано, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, у заяві адресованій органу опіки від 04 липня 2016 року вказала, що більше не буде приводити доньку на побачення з батьком наодинці (тоді як відповідно до рішення зустрічі мали б відбуватися у її присутності), а ОСОБА_1 неодноразово звертався до органу опіки з приводу ухилення та невиконання відповідачкою рішення органу опіки та піклування.

Доказів того, що батько не зявляється у призначені дні та години для зустрічей з донькою суду відповідачка не надала, натомість свідок ОСОБА_4, допитаний у судовому засіданні, вказав, що неодноразово ходив разом з позивачем на зустрічі до дитини, проте, відповідачка її не приводила, ігнорувала телефонні дзвінки позивача та повідомлення.

Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, враховуючи пояснення сторін, інтереси дитини, бажання батька спілкуватися з дитиною, дійшов висновку, що зустрічі позивача з дитиною мають відбуватися.

Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобовязаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен бути формальним, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт.

Суд також ураховує вік дитини, ставлення батька до дитини, можливість батька відвідувати дитину та вважає за доцільне усунути перешкоди батьку в спілкуванні з дитиною відповідно до рішеннявиконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки і піклування, № 122 від 26 травня 2015 року, а саме: за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та у її присутності побачень кожної суботи та неділі місяця протягом чотирьох годин, з правом прогулянок по місту, відвідувань розважальних закладів, враховуючи погодні умови та не порушуючи режиму дня дитини, турбуючись про стан її здоровя, без присутності сторонніх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 141, 153, 157, 158-159 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органу опіки і піклування, № 122 від 26 травня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.С. Гальонкіна