Провадження № 2/369/483/17
УХВАЛА

Іменем України

03.10.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я. ,

секретаря Раситюк М.П.

розглянувши заяву представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3), ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 петровича, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, кузьменка ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, треті особи Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі, Громадська організація «Дбайливий господар плюс» про визнання недійсними розпоряджень Києво-Святошинської РДА та державних актів на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3), ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 петровича, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, кузьменка ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, треті особи Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі, Громадська організація «Дбайливий господар плюс» про визнання недійсними розпоряджень Києво-Святошинської РДА та державних актів на земельні ділянки.

02.10.2017 року представник позивачів ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, де просила вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, шо належать відповідачам на праві власності, а саме: ОСОБА_10 - мешканка м. Києва, вул. Прирічна, буд.17- Г, кв.22, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 1091 від 02.09.2009 p., кадастровий номер земельної ділянки - :03:003:0016 (площа - 1,99га); ОСОБА_14 Андріївна- мешканка АДРЕСА_1 - кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0017 (1,9903га); ОСОБА_19 - мешканець м. Києва, буд.JI.Українки, 25, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 2244 від 19.03.2010 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0019 (площа - 1,0824га); ОСОБА_18 - мешканка АДРЕСА_2, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 2243 від 19.03.2010 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0020 (площа - 0,97га); ОСОБА_17 - мешканець м. Переяслав-Хмельницький, Київська обл., пров. Гімназійний, 5, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 2242 від 19.03.2010 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0021 (площа - 0,6626га); ОСОБА_20 - мешканець с. Нове, Київська обл., К-Святошинський р-н, вул. Чкалова,21, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 2020 від 18.03.2010 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0018 (площа - 0,3га); ОСОБА_11 - мешканець АДРЕСА_3 земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 1920 від p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0014 (площа -1,49998га); ОСОБА_15 - мешканець с. Петрівське, Київська обл., К-Святошинський р-н, вул. Господарська, 1, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 1578 від 05.03.2010 p., кадастровий номер невідомо (площа - 0,5000 га); ОСОБА_21 - мешканець с. Велика Димерка, Броварського р-ну, вул. Коцюбинського, 59, земельну ділянку передано у власність згідноз розпорядженням КСРДА № 1920 від 23.11.2009 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0015 (площа - 1,2га), поділено на 6 ділянок; ОСОБА_13 - мешканець АДРЕСА_4, земельну ділянку передано у власність згідно з розпорядженням КСРДА № 1920 від 23.11.2009 p., кадастровий номер земельної ділянки :03:003:0022 (площа - 1,2 га).

Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

У розумінні п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтермін «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду, але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року та «Лавентс проти Латвії» від 7 листопада 2002 року).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно дост. 9 Конституції України та ст. ст.2,8 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Дослідивши матеріали та обставини справи, доводи викладені у заяві представника позивача про забезпечення позову, суддя не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної заяви оскільки не надано докази, яка дійсна вартість вказаного майна, що не уможливлює визначити співмірність заявлених вимог заявником.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, заявник не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В заяві відсутнє обґрунтування застосування забезпечення позову, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущені заявника.

Також, суд акцентує увагу на тому, що накладення арешту на вказане нерухоме майно відповідачів, які належать відповідачам на праві приватної власності, призведе до свавільного та не виправданого втручання у право відповідача на мирне володіння її майном, що є прямим порушенням ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що ця обставина є додатковою підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (правонаступник - ОСОБА_3), ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 петровича, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, кузьменка ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, треті особи Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі, Громадська організація «Дбайливий господар плюс» про визнання недійсними розпоряджень Києво-Святошинської РДА та державних актів на земельні ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Волчко А.Я.