АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4610/17 Справа № 199/51/17-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» посилався на те, що 29 жовтня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500986144, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 21 372 грн. 55 коп. строком з 29 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2017. Банк свої зобовязання виконав, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_2, в свою чергу свої обовязки щодо вчасного повернення кредиту належним чином не виконує, кредит не сплачує, в звязку з чим станом на 22 листопада 2016 заборгованість за договором склала 18 419 грн. 77 коп. та продовжує ухилятися від виконання свого обовязку щодо погашення кредиту, в звязку з чим банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором у сумі 18 419 грн. 77 коп.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Альфа-Банк», в якій просила суд визнати умови, зазначені у п.п. 2.8.1 та 2.8.2 споживчого кредитного договору №500514170 укладеного 05 вересня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 567 грн.03 коп., недійсною з моменту укладення договору; визнати умову, зазначену у п.6 споживчого кредитного договору №500514170, укладеного 05 вересня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» щодо застереження, яке є третейською угодою недійсною, з моменту укладення договору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, яка складається з наступного: 15 416 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 765 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками; 1237 грн. 88 коп. - комісія; 1 000 грн. штраф, а всього - 18 419 грн. 77 коп. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 21 квітня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовити, а її зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України, обовязком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

З матеріалів справи вбачається, 05 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500514170 на суму 25 774 грн. 17 коп. для власних потреб шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №50098144 від 29 жовтня 2015 року (а.с.75).

29 жовтня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500986144, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 21 372 грн. 55 коп. строком з 29 жовтня 2015 року по 30 жовтня 2017 року. Кредитні кошти надавалися банком для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника грошових коштів (а.с.3-12, 13, 142).

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду про укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб про що свідчить її підпис в анкеті-заяві (а.с.16).

Банк свої зобовязання перед ОСОБА_2 виконав, надавши їй кредит у розмірі встановленому договором (а.с.3, 142).

Згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №500514170 від 05 вересня 2014 року повністю погашена шляхом надання їй нового кредиту та укладенням кредитного договору №500986144 від 29 жовтня 2015 року на суму у розмірі 21 372 грн. 55 коп. (а.с.141, 142).

ОСОБА_2 було допущено невиконання умов кредитного договору №500986144 від 29 жовтня 2015 року, у звязку з чим виникла заборгованість за цим кредитним договором, яка згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Альфа-Банк», станом на 22 листопада 2016 року, складає: 15 416 грн. 33 коп. заборгованість за кредитом; 765 грн. 56 коп. заборгованість за відсотками; 1 237 грн. 88 коп. - комісія; 1 000 грн. - штраф (а.с.19).

Згідно наданого банком розрахунку останній платіж у погашення кредитних зобовязань був здійснений ОСОБА_2 - 30 липня 2016 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт наявності заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Альфа-Банк» за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №500986144 від 29 жовтня 2015 року, а тому вимоги банку є обґрунтованими.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ОСОБА_2, звернувшись до суду із зустрічними позовними вимогами, просила визнати умови, зазначені у п.п. 2.8.1 та 2.8.2 споживчого кредитного договору №500514170, укладеного 05 вересня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» щодо обовязку позичальника сплачувати щомісячну комісію в розмірі 567 грн.03 коп., недійсною з моменту укладення договору та визнати умову, зазначену у п.6 споживчого кредитного договору №500514170, укладеного 05 вересня 2014 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» щодо застереження, яке є третейською угодою недійсною, з моменту укладення договору (а.с.38-40).

Слід зазначити, згідно довідки ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №500514170 від 05 вересня 2014 року, пункти якого вона просить визнати недійсними, повністю погашена.

З матеріалів справи вбачається з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості саме за кредитним договором №500514170 від 05 вересня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» взагалі не зверталися.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів отримання ОСОБА_2 кредитних коштів за кредитним договором №500986144 від 29 жовтня 2015 року є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді