№ 2/263/1189/2017
№ 263/3617/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі: головуючого судді Шевченко О.А., при секретарі Пахніц О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії надати інше житло, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії надати інше житло, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що протягом тривалого часу вона мешкала в квартирі АДРЕСА_1 і не може бути позбавлена можливості мешкати в цій квартирі, однак здійснює такі дії, які призвели до руйнування житла. Відповідач повністю вимкнув опалення, воду, світло, що призвело до неможливості мешкати в цьому приміщенні, тому змушена на теперішній час перебувати на різних квартирах, оскільки на теперішній час, житло непридатне для мешкання. Неодноразово звертались з приводу відновлення надання послуг ЖКГ, однак позитивної відповіді не отримала. В зв'язку з тим, що змушена була шукати кошти для повноцінного життя, інші помешкання для життя, це принижувало її гідність, змушувало нервувати, відчувати себе защемленою, що призвело до втрати сну, і стосунки з оточуючими стали напруженими. Просила надати їй інше житлове приміщення замість квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка не є придатною для життя та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 300 000 тисяч гривен 00 копійок.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі і пояснила, що 25.12.2006 року Приморським районним судом м. Маріуполя ТОВ Фірма Маріупольінвест було відмовлено у її виселені з зазначеної квартири. Однак, в зв'язку з неможливістю там проживання вона змушена була виїхати. Зараз вона проживає в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своєю дочкою та онукою і там же прописаний її син.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що будівля за адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 56 знаходиться на балансі ТОВ Фірма Маріупольінвест, а власник має право на власний розсуд розпоряджатись своїм майном. Також вказали, що вони не є суб'єктами надання житлово-комунальних послуг. Крім того, раніше між ними і ОСОБА_1 було укладено строковий договір оренди, строк дії договору закінчився, новий договір оренди між сторонами не укладався, більш того, ОСОБА_1 припинила сплачувати комунальні платежі в результаті чого утворилась заборгованість, яку ТОВ змушено було сплатити з власних коштів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з довідки № 10/08 від 24.04.2017 року будівля за адресою : м. Маріуполь, пр. Будівельників, 56 є приватною власністю, знаходиться на ьалансі ТОВ Фірма Маріупольінвест.

24.04.2003 році між Відповідачем та Позивачем було укладено договір № 127б про оренду житлового приміщення, згідно якого Орендодавець (ТОВ Фірма Маріупольінвест) передає, а Орендар (ОСОБА_1В.) приймає у тимчасове користування для проживання строком до 01.07.2004 року комнату № 18бл. За адресою: м. Маріуполь, пр. Будівельників, 56. 02.01.2004 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору №127б від 24.04.2003 року, відповідно до якої було внесено зміни до п. 2.1.5 Договору, було збільшено орендну плату за використання житлового приміщення з 127,90 грн. До 204,58 грн. До встановленої суми було включено вартість орендної плати, а також видатки по сплаті опалення, гарячого водопостачання, водопостачання та каналізації, газопостачання, гарячі стоки. Оплата за електроенергію здійснювалась окремо у відповідності до показів електролічильника.

В подальшому між сторонами ніяких договорів та додаткових угод до договору № 127б від 24.04.2003 року, щодо оренди житлового приміщення не укладалось.

Суд не приймає до уваги довідку Управління праці та соціального захисту населення, а також лист ТОВ Фірма Маріупольінвест від 28.12.2002 № 13-121, які були надані Позивачем, оскільки довідка не має дати та номеру, а лист було складено Відповідачем до укладання договору оренди житлового приміщення № 127б від 24.04.2003 року.

25.12.2006 року рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя у задоволенні позовних вимог ТОВ Фірма Маріупольінвест до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення із займаного жилого приміщення № 18 (блок) у будинку 56 по пр. Будівельників в м. Маріуполі без надання іншого житла було відмовлено.

Як вбачається з довідки виданої ТОВ Фірма Маріупольінвест ОСОБА_1 за період з 01.01.2005 року до 01.01.2016 року частково здійснювала оплату до каси підприємства ТОВ Фірми Маріупольінвест на загальну суму 16045, 57 грн. За період з 01.01.2016 по 09.10.2017 року будь-які платежі не здійснювались. Таким чином середня орендна плата за місяць з 01.01.2005 по 01.01.2016 року (132 місяці) склала - 124,28 грн.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом.

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сімям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

26.10.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Завідуючої гуртожитком та Начальника ЖЕУ з заявою про залиття її помешкання та вимогою про відшкодування вартості пошкодженого майна шляхом зустрічного зарахування несплачених нею послуг ТОВ Фірма Маріупольінвест.

Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно особового рахунку № 4062 наймач ОСОБА_1 на підставі ордеру № 006688 від 15.06.2011 року вселилась до службового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 - 16.07.2011 року

З прописки в паспорті ОСОБА_1 вбачається, що з 16.07.2011 року вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 15 від 15.01.2014 року, було виключено з числа службової житлової площі окрему однокімнатну квартиру № 92, житловою площею 19,0 кв.м у будинку № 119 на проспекті Металургів. Наймач ОСОБА_5 відпрацювала на підприємстві більше 10 років. Склад родини - 3 особи.

26.03.2014 року виконавчим комітетом Маріупольської міської ради ОСОБА_1 видано ордер №007046 на квартиру АДРЕСА_4.

Згідно ст. 47 КУ, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 25.12.2006 року захищало конституційне право ОСОБА_1 на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Однак, як встановлено в судовому засіданні, Позивач вже отримала інше житло за адресою: АДРЕСА_3., а відтак вимоги Позивача, щодо надання іншого житлового приміщення задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог - немає.

Оскільки в судовому засіданні позивача не довела належними та допустимими доказами тих обставин, що діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, тому в цій частині позовні вимог також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.1167 ЦК, ст.60 ЦПК, ст.9 ЖК, ЗУ«Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 4, 5, 10,11,58-60, 88, 208, 209, 212,-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Маріупольінвест» про зобов'язання вчинити певні дії надати інше житло, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя О.А.Шевченко