Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приват-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості у розмірі 42 186 грн. 38 коп.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, розгорнутого розрахунку заборгованості та виписку по кредитному рахунку відповідача на неодноразову вимогу суду не надав.

Відповідач у судовому засіданні заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності і просила відмовити у позові з цих підстав.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 700 грн., з подальшим збільшенням кредитного ліміту під 36 % річних на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення , що відповідає дії картки .

Складовою укладеної між сторонами угоди є заява клієнта, Умови та правила надання банківських послуг (далі -Умови) та Тарифи банку, про що прямо зазначено в заяві з підписом позичальника, де також зазначено, що він погоджується, що разом це складаєдоговір про надання банківських послуг.

При підписання договору сторонами позичальником була підписана окрема Довідка про умови кредитування з використанням кредитки Универсальная, де своїм підписом позичальник засвідчив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитної картки і сумою плати за викорисання кредитних коштів .

Згідно Тарифами банку ,які були чинними на момент укладання договору, передбачена базова ставка в місяць 36% річних , встановлено розмір комісії за кредитне обслуговування та пені, а також штраф за порушення строків платежів у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи Умови та правила надання банковських послуг ( без зазначення періоду , протягом якого були чинними ці правила та чи діяли вони на момент укладання договору), де п. 8.6 передбачена сплата штрафу при порушенні строків платежів більш ніж на 120 днів у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Тарифи банку, які діяли на час видачі картки взагалі суду не надано.

За такого, вочевидь вбачається, що на час виникненя спірних правовідносин між сторонами була чинною інша редакція Умов та правил надання банковських послуг , отже суд бере до уваги тарифи та умови, зазначені в самій заяві, так інших документів, які були б підписані обома сторонами кредитного договору під час його укладання - суду не надано.

Дотепер відповідач свої зобовязання за договором у загальному розмірі 42186,48 грн не виконав, заборгованість за кредитом кредитним договором , як вказує позивач, складється з 2525,30 грн заборгованості за кредитом, 33465,11 грн. заборгованості за процентами, 3949 грн. пені та комісії , 250 грн фіксованої частини штрафу та 1996,97 грн процентної складової штрафу - станом на 31 жовтня 2016 року.

Відповідно до п.5.1 Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позивач має право нарахувати, а відповідач зобовязується сплатити позивачу пеню в розмірі 1,00 % від суми простроченого платежу, але не менше 10 гривень на місяць.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому позивач не надав наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 8.6 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 01 вересня 2008 року, містить розбіжності.

Крім того, у вказаній заяві позичальника та Довідці про умови кредитування домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, тоді як окремо зазначені інші істотні умови договору , як-от відповідальність сторін, порядок надання кредитних коштів, зміна відсоткової ставки, термін повернення кредиту, інші види кредитування тощо .

Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обовязковими для застосування (ст. 360-7 ЦПК) про що зазначено у Правовій позиції у справі № 6- 15 цс 15 від 11.03.2015 року.

Крім того, після переривання перебіг позовної давності починається заново. З часу останнього платежу, на який посилається позивач і який підтверджується розрахунком заборгованості (13 березня 2013 року), тобто з наступного місяця банк достовірно дізнався ушенн позичальником своїх зобовязань за кредитним договором - та до часу подачі даного позову пройшло більше трьох років.

Таким чином, позовна давність повязується із судовим захистом субєктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне субєктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобовязаної особи.

На підставі викладеного, у відповідності з ч.3,4 ст. 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в зв'язку зі спливом строку позовної давності, який сплинув 13 травня 2016 року.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України № 6-1457 цс16 від 09.11.2016 року, № 6-2251 цс 16 від 09.11.2016 року, № 6-1174 цс 16 від 02.11.2016 року, № 6-900 цс 16 від 16.11.2016 року, № 60719 цс16 від 07.12.2016 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню судовий збір .

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів після проголошення рішення.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.