Справа № 494/500/17
Провадження № 2/494/326/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

08.06.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регрессу.

На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказав, що 05.03.2015 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_1 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чому є Поліс №АІ/7767396. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «ВАЗ 21061» д/н НОМЕР_1. 23.01.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Фольцваген Пассат» д/н НОМЕР_2, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вину ОСОБА_1 у скоєні ДТП встановлено у судовому порядку, що підтверджується постановою Березівського районного суду Одеської області від 29.01.2016 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», особа, яка зазнала матеріального збитку звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування, було здійснено розрахунок та виплачено 6625 грн. 69 коп. страхового відшкодування, тобто ТДВ СК «Альфа-Гарант» належно виконало свої зобовязання за полісом №АІ/7767396. Відповідачем не було належним чином повідомлено ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд задовольнити його позов та стягнути з відповідача кошти виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

В судові засідання 23.06.2017 року та 17.07.2017 року представник позивача не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується витягом з реєстру рекомендованих відправлень (а.с.28). Разом з цим, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.1).

Представник відповідача у судовому засіданні 17.07.2017 року проти позову заперечував та вважав його необґрунтованим, з підстав зазначених у запереченнях на позовну заяву (а.с.39). У своїх поясненнях вказував, що ОСОБА_1 повідомив ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду за телефоном, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника відповідача, врахувавши, вимогу позивача, суд доходить висновку про задоволення вимог ТДВ СК «Альфа-Гарант» виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 11 Цивільно-процесуального кодексу України від 18.03.2004 року зі змінами та доповненнями (далі ЦПК України): «Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.».

У частинах першій, другій та третій статті 60 ЦПК України встановлено: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу… Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.».

Судом встановлено, що 23 січня 2016 року на трасі Раухівка Березівка сталася ДТП за участю «ВАЗ 21061» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.7).

Вину ОСОБА_1 у скоєні ДТП встановлено у судовому порядку, що підтверджується постановою Березівського районного суду Одеської області від 29.01.2016 року (а.с.6).

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України передбачено: «Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою».

Судом також встановлено, що на момент ДТП діяв поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.03.2015 року , згідно якого пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, був застрахований в ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.5).

На підставі вказаного полісу, ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило 6625.69 грн. страхового відшкодування в рахунок ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_5, що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням (а.с.17-18).

За умовами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала».

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України: «шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку».

Відповідно до підпунктів 33.1.2, 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV зі змінами та доповненнями, у редакції яка діяла на час скоєння ДТП (далі - Закон України №1961), у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не повідомив письмово ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання страхового випадку у передбачені строки. Про вказане також підтвердив у судовому засіданні представник відповідача

Суд наголошує, що з 19.09.2011 року були внесені змін до Закону України №1961,яким встановлено обовязок учасника ДТП саме письмово повідомляти страховика про скоєне ДТП. Посилання представника відповідача, що ОСОБА_1 повідомляв за телефоном та це є достатнім для того, щоб сповісти страховика,- не відповідає вимогам Закону №1961, оскільки таке право було передбачено до внесення змін.

Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача, що особі, яка вина у скоєнні ДТП та яка не претендує на відшкодування шкоди немає необхідності письмово сповіщати страховика, оскільки ст.33 Закону України №1961 прямо передбачено обовязок учасника дорожньо-транспортної пригоди письмово повідомляти страховика, в тому числі винна особа скоєного ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що потерпіла особа ОСОБА_2 24.01.2016 року особисто звернувся до страховика (а.с.7), що дозволило йому отримати страхове відшкодування, при цьому про ДТП безпосередньо ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_1 письмово не повідомляв, що також підтверджується представником відповідача.

За умовами ст.38 вказаного Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених пп.33.1.2 п.33.1 ст. 33 Закону.

Суд вважає зазначити, що Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі № 6-1ЦС14 зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з вересня 2011), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Відповідно до ст.1191 ЦК України передбачено: «особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом».

Згідно ст. 993 ЦК України ввстановлено: «До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки».

Виходячи з наведеного вище, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 у порушення вимог Закону України №1961 не повідомив письмово страховика про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 23.01.2016 року з його вини, а також те, що страховиком здійснено виплату потерпілій особі страхового відшкодування в розмірі 6625 грн. 69 грн., суд вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» набуло право регресної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого страхового відшкодування.

На час розгляду справи судом шкода у вказаному вище розмірі відповідачем не відшкодована.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позов ТДВ СК «Альфа-Гарант» ґрунтується на вимогах закону, тому на його користь з ОСОБА_1 в порядку регресу підлягає стягненню шкода в розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 6625 грн. 69 коп.

Також на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 1077, 1082 1191 Цивільного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регрессу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_6) на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 6625 (шість тисяч шістсот двадцять пять) грн.. 69 коп. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_6) на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.07.2017 року.

Суддя І.А. Римар