Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Папоян В.В., Хейло Я.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в обґрунтування якого зазначав, що в період з 30.07.2005 року по 01.06.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу за спільні кошти ними на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1. Враховуючи той факт, що добровільно домовитися про поділ спірної квартири з відповідачем він не має можливості, просив суд визнати спірну квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку цієї квартири.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності, оскільки відповідно до ст. 57 СК України право спільної сумісної власності не виникло, тому що у сторін були повністю відсутні спільні фінансові та трудові зусилля, спрямовані на придбання даного майна. З час укладання шлюбу та до часу придбання спірної квартири вони з позивачем фактично знаходились на утриманні у батьків, що, зокрема, не оспорював позивач, та не мали власних доходів, які би дозволили придбати за спільні кошти спірну квартиру.

Посилається на порушення позивачем строку позовної давності, про що було заявлено в суді першої інстанції, вказуючи, що позивач повинен був звернутися до суду в трирічний строк, починаючи з серпня 2011 року, коли були припинені сімейні відносини.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, про що складено актовий запис №532 (а. с. 4-5).

01 червня 2012 року шлюб між Клочковими розірвано, що підтверджується копією рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01.06.2012 року (а. с. 5).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 26).

10.06.2016 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з «Клочкова» на «Большак», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 21)

З довідок про доходи ОСОБА_2 судом встановлено, що в період з липня 2007 року по жовтень 2007р. він працював інженером-конструктором ПАТ «СКМЗ» та отримав дохід у розмірі 2 533 грн. 42 коп., а з жовтня 2007 року по грудень 2007 року працював інженером-конструктором ПП «Інженерний центр «Кокс-Комплекс» та отримав дохід у розмірі 6 690 грн. 00 коп. (а. с. 32-33).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_3 в період з 01.02.2007 року по 11.04.2007 року вона працювала на посаді програміста ФОП ОСОБА_8, а з 16.04.2007 року по 01.07.2008 року на посадах інспектора кредитного відділу ПАТ «КБ «Дельта» (а. с. 36-37).

За час шлюбу подружжя ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі договіру купівлі-продажу квартири від 23.10.2007 року, що посвідчений нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за № 1-10410 (а. с. 25, 48).

Відповідно до розділу 2 Договору купівлі-продажу продаж квартири вчинявся за 42 229 грн. 00 коп., але з розписки від 23.10.2017 року судом встановлено, що реальна ціна договору склала 14 600 доларів США (а. с. 39).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що квартира АДРЕСА_3 була придбана за кошти її батьків, так саме як і не доведено позивачем, що він позичав 3 000 доларів США для придбання квартири, а отже, оскільки майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на імя ОСОБА_3 не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Доводи ОСОБА_3 щодо спливу строку позовної давності суд першої інстанції вважав безпідставними, оскільки ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав у 2016 році.

З вказаними висновками суду першої інстанції можна погодитися, з огляду на таке.

Як встановлено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1ст. 61 СК України).

Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира придбана сторонами під час знаходження у шлюбі.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Проте відповідач не довела, що спірна квартира була придбана за кошти, що належали їй особисто.

Зокрема, з нотаріальної справи вбачається, що при укладенні ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири від 23.10.2007 року позивач надавав згоду на купівлю дружиною за спільні кошти квартири, що розташована у м. Краматорську по вул. Архангельська, 1/210 (а. с. 48).

Згідно частинам 1-3 статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не довела суду тієї обставини, що квартира придбана нею за особисті кошти та не спростувала доводів позивача, що це майно придбано за сумісні кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як встановлено ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому суд обґрунтовано визначив, що кожній зі сторін належить по 1/2 частці у спірній квартирі.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду стосовно того, що позивач не пропустив трирічний строк позовної давності на звернення до суду з позовом про поділ майна.

Згідно ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як встановив суд першої інстанції, позивач дізнався про порушення свого права у 2016 році, оскільки 10.06.2016 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, та дійшов правильного висновку, що початок перебігу позовної давності почався з червня 2016 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно і всебічно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Отже, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: В.В. Папоян

ОСОБА_10