У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів:Бондаренко Н.В.,Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Рівненської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю ,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2017 року ОСОБА_4 в задоволенні позову до Рівненської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю відмовлено.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі позивач покликається на його незаконність в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_1 з квітня 1999року.

З моменту вселення у квартиру, з 1998року, він постійно користувався земельною ділянкою, орієнтовною площею 208 кв.м, частина якої знаходиться під нею, а частина-прилягає до будинку, на якій ним побудовано господарські будівлі.

Доводить, що він має усі необхідні погодження на виділення вказаної земельної ділянки та неодноразово звертався до відповідача про її приватизацію, однак Рівненська міська рада без наведення жодних мотивів відмовила у ній.

Вважає, що він добросовісно, виключаючи будь-яке захоплення, відкрито користується вказаною спірною земельною ділянкою більше 15 років, а тому має право на передачу її у власність за набувальною давністю.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.

Такі висновки суду ґрунтуються на наявних доказах у справі та відповідають вимогам матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Також, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У даній справі, суд першої інстанції встановивши, що земельна ділянка, орієнтовною площею 0,1309га, що знаходиться по АДРЕСА_1 в якому є позивач і який фактично користується земельними ділянками площею 48кв.м (під квартирою) та 160кв.м (прибудинковою територією), дійшов обґрунтованого висновку про те, що Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, ст.42 Земельного Кодексу України не передбачено право власника окремої квартири багатоквартирного будинку на виділення у натурі та на отримання безоплатно у власність частини земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок.

Окрім цього, рішенням Рівненського міського суду від 11.07.2013року у справі за позовом заступника прокурора м.Рівне в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки встановлено, що останній самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0038га по АДРЕСА_1.

У даній справі встановлено, що самовільно зайнята земельна ділянка входить до складу земельної ділянки площею 0,0160га(прибудинкова територія), право власності за набувальною давністю на яку просить визнати позивач.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи положення ст.344 ЦК України, ст.119 ЗК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 208кв. м за набувальною давністю.

Докази та обставини, на які посилається заявник у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Хилевич С.В.