г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 2-1268/05
Номер провадження 6/213/95/17
У Х В А Л А

21 липня 2017 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.,

при секретарі Ладухіній І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі подання державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Інгулецького відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним поданням, посилаючись на те, що на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавче провадження №53944802, відкрите 18.01.2006 на підставі виконавчого листа № 2-1268/05 від 17.11.2005, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходів).

В поданні зазначено, що боржник є громадянином України, за адресою, вказаною у виконавчому документі: м.Кривий Ріг, вул. Недєліна, 37/16, не мешкає, встановити місце його мешкання чи місця роботи не представилося можливим.

Добровільно боржник аліменти за рішенням суду на користь стягувача не сплачує, заборгованість станом на 21.07.2017 становить 15594,78 грн.

Згідно повідомлення стягувача у боржника є намір виїхати за межі України.

Як зазначає державний виконавець, боржник неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості по аліментах, попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, але заборгованість не погашає, що свідчить про те, що боржник ухиляється від сплати аліментів. Під час проведення виконавчих дій встановлено, що існує можливість виїзду боржника за межі України за наявності невиконаних зобовязань.

З метою виконання рішення суду, державним виконавцем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» перевірено майновий стан боржника за місцем його проживання, проведено розшук іншого його майна, але рухоме та нерухоме майно, яке належить боржнику, не виявлено. Згідно відомостей Державної податкової служби України номерів рахунків, відкритих в установах банку та інших фінансових установах на імя боржника, не виявлено.

Тому з метою виконання зазначеного виконавчого провадження державний виконавець просить вирішити питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобовязань за вищезазначеним рішенням суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Належним чином повідомлений державний виконавець в судове засідання не зявився.

Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх учасників процесу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши подання, судом встановлено, що подання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що на виконанні державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_1 перебуває виконавче №53944802, відкрите 18.01.2006 на підставі виконавчого листа № 2-1268/05 від 17.11.2005, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зі змісту ч.1 ст. 377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року (в ред. від 8 березня 2011 року).

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта та громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов'язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

З аналізу цих правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України, та має такий намір, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадку ухиленні від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» надано право державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду з таким поданням.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу та інші факти, обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа мала намір не виконувати належні до виконання зобов'язання в повному обсязі.

З матеріалів подання вбачається, що державний виконавець неодноразово надсилала виклики на імя боржника до виконавчої служби, втім адреса боржника на цих викликах відсутня, а за змістом викликів до явки в орган ДВС зобовязано не боржника, а стягувача - ОСОБА_4

Незважаючи на те, що в поданні зазначено, що боржник попереджався про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, жодного доказу цьому до подання не додано, пояснення від боржника не відібрані, підтверджень про те, що боржник умисно, будучі обізнаним про наявність боргу, ухиляється від його сплати та умисно не виконує рішення суду, державним виконавцем не надано. Більш того, державний виконавець надає суду заяву боржника про прийняття квитанцій про сплату аліментів від 11.10.2016 року.

Отже, саме по собі невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду обов'язків.

В суді не доведено та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, а тому у суду не має передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням, органи державної виконавчої служби повинні послатися на обставини та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобовязань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Однак, при зверненні до суду з зазначеним поданням державний виконавець не надав доказів про те, що боржник злісно ухиляється від сплати аліментів, як і доказів про намір останнього виїхати за кордон чи перебування за кордоном, зокрема інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про те, що у базі даних є відомості про перетинання ОСОБА_2 державного кордону України.

Крім того, звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду. Так, в поданні зазначено, що боржник за вказаною у виконавчому документі адресою не проживає, але до подання долучені акти, з яких вбачається, що застати мешканців цієї квартири н6е вдається.

Крім того, до подання долучено копію постанови державного виконавця про арешт майна не боржника, а стягувача у даному виконавчому листі ОСОБА_4

Отже суду не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, а також того, що боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України», ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя О.М. Нестеренко