РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі - Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить розірвати договір купівлі-продажу від 13.10.2010 р. 5-кімнатної квартири № 4 загальною площею 116,3 кв.м., розташованої за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, б. 3, посвідченого нотаріусом ОСОБА_7 у реєстрі за № 1661, укладеного між продавцем ліквідатором банкрута ФО-П ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута ФО-П ОСОБА_4 арбітражним керуючим ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № CNL 700/397/2006, згідно з яким ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 06.06.2016 р. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобовязань, між Банком з однієї сторони та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № PCNL 700/397/2006. Згідно з умовами договору, предметом іпотеки стало нерухоме майно, а саме: 5-ти кімнатна квартири №4, загальною площею 116, 3 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 3, яка належить ОСОБА_3 у частці 79/100 грн., та ОСОБА_4 у частці 21/100. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010р., Банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором та Договором іпотеки.

Господарським судом Харківської області були порушені справи про банкрутство №5023/5749/12 відносно ФОП ОСОБА_3 та №Б-39/08-09 відносно ФОП ОСОБА_4 В подальшому, 13.02.2014 року Постановою Харківського апеляційного господарського суд скасовано Постанову Господарського суду Харківської області від 21.12.2012, визнано процедуру банкрутства ОСОБА_3 незаконною з початку проведення та припинено вказану процедуру.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.12.2013 р. у справі №Б-39/08-09 припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_4, провадження у справі припинено.

В процесі вказаних процедур банкрутства ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 предмет іпотеки було реалізовано на аукціоні 11 жовтня 2010 р.

11.10.2010 р. Товарною біржою «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу 79/100 частини іпотечного майна належного ОСОБА_3, про що складено протокол №2 та визначено остаточну ціну майна 150 356, 44 грн.

11.10.2010 р.Товарною біржою «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу 21/100 частини іпотечного майна належного ОСОБА_8, про що складено протокол №3 та визначено остаточну ціну майна 39 968, 10 грн.

Переможець аукціону ОСОБА_1 повинна була сплатити ціну продажу всього 190 324, 63 грн.

Вказані протоколи стали підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири між Ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута фізичної особи підприємця ОСОБА_4, арбітражним керуючим ОСОБА_9 та ОСОБА_1, посвідченим нотаріусом ОСОБА_7 у реєстрі за №1661.

Зазначає, що покупцем ОСОБА_1, у супереч умовам договору, не здійснено оплату вартості придбаного за договором нерухомого майна.

Наголошує на тому, що у звязку із тим, що судом встановлений факт безпідставного порушення справи про банкрутство ФОП ОСОБА_3, всі дії які проводились у межах неправомірної процедури банкрутства, також є неправомірними.

У звязку із тим, що за весь час не розрахунку за придбане майно відбулись певні інфляційні процеси, які призвели до зміни еквіваленту цієї суми на теперішній час, іпотекодержатель втратив інтерес до цієї угоди, у звязку із чим, вважає такі обставини істотними і наполягає на розірванні договору купівлі-продажу, укладеному між Ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута фізичної особи підприємця ОСОБА_4, арбітражним керуючим ОСОБА_9 та ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_10 у судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідач ОСОБА_11 керуючий ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_3І у судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Зазначала, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є належним позивачем у справі, оскільки не є стороною правочину який просить розірвати в судовому порядку. Надала до суду копію платіжного доручення №1 від 24.09.2012 р. про перерахування на користь ПАТ «ОТП Банк» грошових коштів у розмірі 31 231, 27 грн. отриманих від реалізації іпотечного майна ФОП ОСОБА_4 Вказувала, що Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. по справі №Б-39/08-09 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 визначено, що вимоги ПАТ «ОТП Банк» вважаються погашеними у звязку із недостатністю майна банкрута. Також заявляла про пропущення строків позовної давності для звернення із таким позовом, про що було зазначено у письмових запереченнях на позовну заяву поданих до суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог, дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

06 червня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» правонаступником якого є ПАТ «ОТП «Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № CNL 700/397/2006, згідно з яким ОСОБА_3І, отримала кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 06.06.2016 р.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобовязань, між Банком з однієї сторони та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № PCNL 700/397/2006.

Згідно з умовами договору, предметом іпотеки стало нерухоме майно, а саме: 5-ти кімнатна квартири №4, загальною площею 116, 3 кв.м., розташована за адресою: м. Харків, вул. Маршала Бажанова, 3, яка належить ОСОБА_3 у частці 79/100 грн., та ОСОБА_4 у частці 21/100.

Господарським судом Харківської області були порушені справи про банкрутство №5023/5749/12 відносно ФОП ОСОБА_3 та №Б-39/08-09 відносно ФОП ОСОБА_4

В рамках процедури про банкрутство було реалізоване іпотечне майно.

11.10.2010 р. Товарною біржою «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу 79/100 частини іпотечного майна належного ОСОБА_3, про що складено протокол №2 та визначено остаточну ціну майна 150 356, 44 грн.

11.10.2010 р. Товарною біржою «Правопорядок» було проведено аукціон з продажу 21/100 частини іпотечного майна належного ОСОБА_8, про що складено протокол №3 та визначено остаточну ціну майна 39 968, 10 грн.

Вказані протоколи стали підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири між Ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута фізичної особи підприємця ОСОБА_4, арбітражним керуючим ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), посвідченим нотаріусом ОСОБА_7 у реєстрі за №1661.

24.09.2012 року грошові кошти від реалізації іпотечного майна ФОП ОСОБА_4 були перераховані на розрахунковий рахунок ПАТ «ОТП «Банк» у розмірі 31 231, 37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 05.11.2012 р. у справі № Б-39/08-09 про банкрутство ФОП ОСОБА_4 затверджено звіт ліквідатора. Визнано вимоги кредиторів, зокрема, ПАТ «ОТП Банк» погашеними за недостатністю майна банкрута. Знято ФОП ОСОБА_4 з обліку як фізичної особи підприємця.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2014 р. у справі № 5023/5749/12 про банкрутство ФОП ОСОБА_3 скасовано Постанову Господарського суду Харківської області від 21.12.2013 р., визнано процедуру банкрутства ФОП ОСОБА_3 незаконною з початку проведення та припинено вказану процедуру.

Судом також встановлено, що на момент розгляду справи власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2013 р., посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_12 за реєстровим №591.

Також вказане майно передано в іпотеку ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки №1192 від 08.11.2013 р., посвідченого ПНХМНО ОСОБА_12

12.11.2010 року укладено договір купівлі- продажу кредитного портфелю між ПАТ «ОТП Банк» (продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (покупець).

Відповідно до п. 3.1. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до цього договору), а Покупець приймає такий кредитний договір та зобовязується сплатити на користь Продавця винагороду.

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

В позовній заяві позивач посилається на те, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» продав (переуступив) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в тому числі, право вимоги за Кредитним договором №CNL 700/397/2006, укладеним між Банком та ОСОБА_3, та Договором іпотеки №PCNL 700/397/2006, укладеним між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підтвердження своїх доводів позивач надав ОСОБА_9 з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., завірений підписом представника ТОВ «ОТП Факторинг» та печаткою для документів № 3.

Тобто, вказаний додаток не містить підписів та печаток сторін правочину, що не дає можливості ідентифікувати такий документ.

На підтвердження відступлення права вимоги за іпотечним договором, позивачем надано копію Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та ОСОБА_9 з Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010р., завірений підписом представника ТОВ «ОТП Факторинг» та печаткою для документів № 3.

Відповідно до частини третьої ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Договір відступлення права вимоги від 12.11.2010 р. є правочином вчиненим у нотаріальній формі.

Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги, у звязку з укладенням Договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 12 листопада 2010 року між Фактором та Клієнтом, за яким Клієнт передав Фактору права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору, укладеними між Клієнтом та позичальниками Клієнта, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору, що забезпечений іпотекою/заставою за Договорами іпотеки/Договорами застави, перелік яких міститься в Додатку №1 до даного Договору та Боржниками/Третіми особами.

Вказаний Додаток №1, який містить перелік кредитних договорів та договорів іпотек/застави наданий у вигляді ОСОБА_9 з Додатку №1до Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010р., та завірений підписом представника ТОВ «ОТП Факторинг» та печаткою для документів № 3.

Вказаний Додаток №1 не містить реквізитів сторін договору, їх відбитків печаток та підписів. Крім того так як це є додаток до нотаріально посвідченого договору, то й Додаток має бути нотаріально посвідченим. Однак, з наданого ОСОБА_9 неможливо встановити, чи дійсно такий додаток є невідємною частиною Договору про відступлення права вимоги, та чи дійсно вступлено таке право вимоги за цим Договором.

Відповідно до абз. 1 ч. 1, ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, позивач не надав до суду оригіналів або належно засвідчених копій документів, а саме Додатку №1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та Додатку №1 до Договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року, що не дає можливості суду встановити виникнення у позивача права вимоги за кредитним договором № CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р. та Договором іпотеки № PCNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р.

Крім того, судом не встановлено дотримання процедури, визначеної законом, необхідної для переходу права вимоги за іпотечним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження факту повідомлення боржника ОСОБА_3 та майнового поручителя ОСОБА_4 про відступлення права вимоги за іпотечним договором, що в свою чергу не дає суду можливості встановити перехід права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Крім того, Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року та Договір про відступлення права вимоги від 12 листопада 2006 року укладені між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» через місяць після укладення договору купівлі-продажу майна на аукціону від 13 жовтня 2010 року.

Тобто, на момент переуступлення права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», власником іпотечного майна стала ОСОБА_1, яка придбала майно на аукціоні в рамках судової процедури про банкрутство ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4.

За умовами Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р., а саме п. 1.2. за цим Договором до Фактора (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») переходять всі права Клієнта як сторони, що іменується «Іпотекодержатель»/»Заставодержатель» у зобовязаннях, які виникли на підставі Договорів забезпечення в обсязі та на умовах, що існують на момент набрання чинності цим Договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави).

Пунктом 5.7. Договору про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р. визначено, що за цим Договором продовжують зберігатись заборони на відчуження предмету іпотеки/застави, які накладені при нотаріальному посвідченні Договорів забезпечення.

В порядку частини першої ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції закону від 27.07.2010р., з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Судом встановлено, що на момент укладення Договору купівлі-продажу кредитного портфелю та Договору про відступлення права вимоги між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вже були розпочаті процедури банкрутства ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, усі обтяження на майно боржників, у тому числі квартиру АДРЕСА_2, що у м. Харкові припинені, та майно продане.

За договором про заміну кредитора в зобовязанні може передаватись виключно дійсна вимога, однак на момент укладення Договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2006 року, Первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк» не був іпотекодержателем майна, оскільки майно вже було у власності іншої особи ОСОБА_1

Таким чином, за Договором про відступлення права вимоги від 12.11.2010 р. було передане недійсне право вимоги.

В матеріалах справи міститься заява представника ПАТ«ОПТ Банк» ОСОБА_14, адресована арбітражному керуючому ФОП ОСОБА_4 про перерахування коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, на користь ПАТ «ОПТ Банк», платіжне доручення №1 від 24.09.2012 р. про перерахування 31231,37 грн., отриманих від реалізації іпотечного майна для задоволення вимог кредиторів ФОП ОСОБА_4, що свідчить про отримання ПАТ «ОТП Банк» грошових коштів від реалізації іпотечного майна вже після укладання Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що може свідчити про те, що право вимоги по кредитному договору № CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р., укладеному ПАТ «ОТП Банк» з ОСОБА_3, не перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Таким чином, позивач не довів що у нього виникло право вимоги за кредитним договором № CNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р. та договором іпотеки № PCNL 700/397/2006 від 06.06.2006 р.

Як на підставу позовних вимог щодо розірвання договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеному між Ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута фізичної особи підприємця ОСОБА_4, арбітражним керуючим ОСОБА_9 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), Позивач посилається на невиконання покупцем ОСОБА_1М, своїх зобовязань щодо оплати майна.

Як встановлено судом, 24.09.2012 року грошові кошти від реалізації іпотечного майна ФОП ОСОБА_4 були перераховані на розрахунковий рахунок ПАТ «ОТП «Банк» у розмірі 31 231, 37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1.

Вказані грошові кошти перераховані кредитору в рамка розгляду справи про банкрутство, проведеної на підставі Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону від 27.07.2010 р., чинній на момент виникнення правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 32 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу;копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Ліквідатор повідомляє державний орган з питань банкрутства про завершення ліквідаційної процедури.

Якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Копія цієї ухвали направляється органу, який здійснив державну реєстрацію юридичної особи - банкрута, та органам державної статистики для виключення юридичної особи з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, а також власнику (органу, уповноваженому управляти майном), органам державної податкової служби за місцезнаходженням банкрута.

У разі якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував усі наявні майнові активи ліквідаційної маси, необхідні для повного задоволення кредиторів, він виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора. Новий ліквідатор очолює ліквідаційну комісію і діє згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до задоволення вимог кредиторів із коштів, внесених на депозит нотаріальної контори або приватного нотаріуса, відшкодовуються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство громадянина-підприємця і виконанням постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом.

Вимоги кредиторів задовольняються в такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги громадян, перед якими громадянин-підприємець несе відповідальність за заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації відповідних періодичних платежів, а також вимоги щодо стягнення аліментів; у другу чергу проводяться розрахунки щодо виплати вихідної допомоги та оплати праці особам, які працюють за трудовим договором (контрактом), і щодо виплати авторської винагороди, а також задовольняються вимоги, що виникли із зобов'язань зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування; у третю чергу задовольняються вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця; у четверту чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); у п'яту чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються після задоволення вимог попередньої черги.

За недостатністю коштів на депозитному рахунку нотаріальної контори або приватного нотаріуса для повного задоволення всіх вимог однієї черги кошти розподіляються між кредиторами відповідної черги пропорційно сумам їх вимог.

Після завершення розрахунків з кредиторами громадянин-підприємець, визнаний банкрутом, звільняється від подальшого виконання вимог кредиторів, що були заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, за винятком вимог, передбачених абзацом другим цієї частини.

Вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання громадянина-підприємця банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Таким чином, затверджуючи звіт ліквідатора, суд перевіряє правильність і повноту розрахунків.

В редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції Закону від 27.07.2010 р., чинній на момент виникнення правовідносин визначено, що кошти отримані від реалізації майна боржника, у тому числі заставного майна до розподілу між кредиторами в порядку черговості, направляються на покриття витрат повязаних із провадженням справи про банкрутство (проведенням процедури продажу майна, оплати послуг ліцитатора, арбітражного керуючого, послуг нотаріуса, сплати необхідних адміністративних зборів та обовязкових платежів), і тільки після цього, в порядку черговості розподіляються між кредиторами.

Отже, ПАТ «ОТП Банк» отримав кошти від реалізації іпотечного майна, а тому підстав для звернення із позовом про розірвання договору купівлі -продажу майна, яке було предметом іпотечного договору, укладеним в забезпечення виконання кредитного договору, і вимоги за таким договором, були погашені в рамках процедури банкрутства.

Відповідно до частини другої ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, в силу закону, звернутись із вимогою про розірвання договору може виключно сторона правочину.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не є стороною договору купівлі-продажу, не є правонаступником сторони такого договору.

Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України підготовлений Верховним судом України 29.05.2014 р. свідчить, що спосіб захисту порушеного права повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Позивач не конкретизував та не довів, які саме його права порушені та яким чином розірвання договору, стороною якого він не є, відновить його права.

Розірвання договору купівлі-продажу, нерухомого майна укладеного між Ліквідатором банкрута - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та ліквідатором банкрута фізичної особи підприємця ОСОБА_4, арбітражним керуючим ОСОБА_9 та ОСОБА_1, не відновить прав ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки в разі розірвання договору у сторони правочину, права якої порушено, виникає право на відшкодування збитків, шляхом повернення майна в натурі, або, якщо це не можливо шляхом відшкодування грошових коштів, необхідних для відновлення свого порушеного права.

Фактом укладення договору купівлі-продажу права позивача не порушені, майно, яке було предметом договору купівлі-продажу, на разі належить не первісному покупцю ОСОБА_1, а ОСОБА_5, яка придбала вказане майно на підставі відплатного правочину.

Позивач не вказує які саме збитки завдані останньому, та яким шляхом вони мають бути відшкодовані, і як розірвання договору, яке по-суті припиняє правовідносини тільки на майбутнє, відновить становище Позивача.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо розірвання договору купівлі-продажу, стороною якого він не є.

У запереченнях на позовну заяву представником ОСОБА_5 заявлено про пропущення строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

В порядку частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так як первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк» приймав участь у розгляді справи про банкрутство ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, та отримав кошти від реалізації іпотечного майна, то строк позовної давності щодо розірвання договору купівлі-продажу починає обраховуватись із моменту укладення такого договору.

Судом достовірно встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» - первісний кредитор за кредитним зобовязанням, отримав грошові кошти від реалізації іпотечного майна, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 24.09.2012 р. У разі незгоди із сумою розрахунку, останній мав право звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів, однак цього зроблено не було.

За таких обставин, строк позовної давності, встановлений для первісного кредитора не змінюється та не переривається у звязку зі зміною сторони у зобовязанні.

Суд не приймає пояснення позивача про те, що останній довідався про існування договору купівлі-продажу від 13.10.2010 р. в рамках розгляду справи №640/20090/14-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3І,, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав зазначених вище.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтвердженні доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 130, 169, 174, 212, 213, 215 ЦП України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_11 керуючого ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про розірвання договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко