АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4095/17 Справа № 202/1101/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 липня 2017 року м. Дніпро

Суддя судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області Каратаєва Л.О., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року позов ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задоволено. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди відмовлено (а.с.132-136).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 07 квітня 2017 року подав апеляційну скаргу, тобто з порушенням передбаченого ст. 294 ЦПК України строку.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2017 року зазначену апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку - тридцять днів з дня отримання даної копії ухвали для звернення до суду з заявою про поновлення строку.

До апеляційного суду повторно повернулось поштове відправлення з відміткою на конверті - за закінченням терміну зберігання.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно ч.1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні в справі "Калашников проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_3, який подав апеляційну скаргу на судове рішення, протягом тривалого часу не цікавився станом провадження в даній справі.

Відповідно до ч.3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На підставі викладеного, прихожу до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Суддя Л.О. Каратаєва