Провадження № 22-ц/780/2950/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 46 13.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон», Білоцерківської міської ради Київської області про визначення порядку користування земельною ділянкою, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті батька - ОСОБА_3, вона отримала у спадщину 50% частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Аргон» (далі - ТОВ «Аргон»), після чого до статуту товариства були внесені зміни і вона прийнята до складу його учасників на тих самих правах і з тією самою часткою, що належала її батьку.

04 грудня 2014 року відповідно до поданої нею заяви рішенням установчих зборів товариства прийнято рішення про її вихід зі складу учасників ТОВ «Аргон» з виплатою її частки у товаристві грошима та майном.

27 квітня 2015 року вона та ТОВ «Аргон» звернулися із заявами до міського голови про скасування договору оренди земельної ділянки по вул. Глиняній, 47б у м. Б. Церкві Київської області, яка перебуває в оренді товариства, а також з метою поділу цієї земельної ділянки на дві частини, а саме: площею 0,0579 га їй, а площею 0,1377 га - ТОВ «Аргон».

27 квітня 2015 року вона подала заяву міському голові про відмову від заяви про поділ земельної ділянки, а 9 червня 2015 року - про скасування договору оренди та поділ земельних ділянок на дві частини розмірами 0,1277 га та 0,679 га.

Проте 24 вересня 2014 року Білоцерківською міською радою Київської області прийнято рішенням № 1566-79-VІ про проведення робіт з виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок та поділу спірної земельної ділянки комунальної власності площею 0,1956 га на дві окремі земельні ділянки: площею 0,0579 га та площею 0,1377 га, без зміни її цільового призначення (розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 24 вересня 2014 року та розділити спірну земельну ділянку, на дві окремі земельні ділянки: площею 0,679 га їй, а площею 0,1277 га - ТОВ «Аргон».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що вказане рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом установлено, що після смерті ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 отримала у спадок 1/2 частки в статутному капіталі ТОВ «Аргон».

04.12.2014 року рішенням учасників зборів ТОВ «Аргон» виведено зі складу учасників товариства ОСОБА_2 на підставі поданої заяви, а також вирішено виплатити ОСОБА_2 її частку в статутному капіталі товариства наступним майном: нежитлова будівля, літера «Б-2», пл. 252,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; приміщення пл. 29,40 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

18.06.2014 року між Білоцерківською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аргон» (орендар) укладено договір оренди землі № 115, відповідно до умов якого ТОВ «Аргон» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку під розміщення складського приміщення та офісу, яка знаходиться за адресою: м. Біла Церква, АДРЕСА_1, приміщення 2, загальною площею 0,1956 га.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ТОВ «Аргон» звертались до Білоцерківської міської ради з відповідними заявами відносно поділу земельної ділянки по АДРЕСА_1 на дві окремі земельні ділянки.

24.09.2015 року рішенням Білоцерківської міської ради Київської області №1566-79-VІ було проведено поділ земельної ділянки комунальної власності площею 0,1956 га з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, приміщення 2, на дві окремі земельні ділянки: ділянка площею 0,0579 га та ділянка площею 0,1377 га без зміни її цільового призначення (код згідно класифікатора видів цільового призначення земель - 11.03: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд будівельних організацій та підприємств) для подальшої державної реєстрації земельних ділянок.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до положень п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання відносно регулювання земельних відносин.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у п. 7 роз'яснено, що суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Білоцерківська міська рада під час винесення оскаржуваного рішення від 24.09.2015 року діяла в межах наданих їй повноважень та відповідно до встановленого законом порядку.

Перевіривши матеріали справи, докази, які були надані позивачем на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин щодо порушення прав позивача, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача відповідачем у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем була відізвана раніше подана нею заява, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання Білоцерківською міською радою наявної в матеріалах справи копії заяви від 27.04.2015 року (а.с. 35).

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Березовенко Р.В.