АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Абрамова П.С., Триголова В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 61983 грн. 50 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 2973 грн. 84 коп. заборгованість за кредитом, 18395 грн. 05 коп. заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 37185 грн. 92 коп. пеня за порушення строків внесення платежів, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2927 грн. 79 коп. штраф (процентна складова).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 8074 грн. 30 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, станом на 05 листопада 2014 року, утворилась заборгованість у розмірі 61983 грн 50 коп., яку він і прохає стягнути.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено з тих підстав, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Останнім рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 08 червня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

З вказаним рішенням не погодився ПАТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, прохає його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами). Оскільки, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно з нормою ч. 1 ст. 1048 ЦК України, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то проценти за кредитом та пеня підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, не вбачає підстав до її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до норми ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з нормою ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Судом першої інстанції встановлено, і підтверджується матеріалами справи, що 04 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами банку складає кредитно-заставний договір (а.с. 46, 220-230).

На підставі зазначеного договору відповідач отримав строковий кредит у розмірі 8074 грн. 30 коп. строком на 24 місяці до 04 вересня 2008 року включно зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,09 % на місяць для придбання моторолера В-08.

Відповідно до укладеного договору, заяви позичальника (а.с 46) погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 432 грн. 67 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

У разі внесення позичальником щомісячного платежу у розмірі 432 грн. 67 коп. всього за 24 місяці дії договору позичальник повинен був сплатити 10384 грн. 08 коп. (максимальний розмір вимоги, що забезпечується предметом застави).

Отже, сторони встановили як строк дії договору до 04 вересня 2008 року включно так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів у період з «21» по «28» число кожного місяця протягом 24 місяців дії договору.

Останній щомісячний платіж за кредитним договором ОСОБА_2 вніс 05 грудня 2007 року.

01 липня 2015 року відповідач до винесення рішення у справі подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав (а.с. 73).

Перевіряючи обґрунтованість поданої заяви в межах доводів апеляційної скарги та прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з нормою ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до норми ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Рострочка») (Стандарт), з якими погодився та ознайомився позичальник при підписанні кредитного договору, встановлено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені та штрафів за договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років.

Згідно з нормою ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Нормою ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки тощо).

Згідно з нормами ч.ч. 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у встановлений в законі спосіб скористався своїм процесуальним правом та заявив відповідне клопотання про застосування строку позовної давності.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Її початок пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 252-255 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 було здійснено 05 грудня 2007 року і саме з часу невнесення наступного щомісячного платежу почався перебіг строку позовної давності відповідно до умов кредитного договору.

З огляду на викладене, позивач з часу виникнення заборгованості мав право вимагати від відповідача виконання зобов`язання. Проте, з позовною заявою позивач звернувся до суду 01.12.2014 року, тобто із пропуском строку позовної давності.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно відмовив позивачеві у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: ОСОБА_1