Справа № 201/8265/17
Провадження № 2-з/201/221/2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року місто Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву представника Дніпровської міської ради ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

До суду представником позивача 25 липня 207 року було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії будь-яким особам щодо нерухомого майна земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Архітектора Дольника, в районі буд. № 3. В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що право власності на спірну земельну ділянку виникло незаконно, оскільки у рішенні міської ради, на підставі якого воно зареєстровано відсутні відомості про передачу земельної ділянки у власність відповідачу. Зазначена земельна ділянка постійно перепродається та останньою власницею є ОСОБА_3 Свідоцтво про право власності на земельну ділянку стало підставою для вибуття із власності територіальної громади міста майна.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, що приймають участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, з обґрунтуванням необхідності його застосування, та інші відомості, необхідні для забезпечення позову, а ст. 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою. Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та з урахуванням роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, у якій останній просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку по вул. Шаумяна, в районі буд. 3, що видане на імя ОСОБА_2.

Представником позивача не наведено обґрунтувань, яким чином заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони будь-яким особам проводити будь-які реєстраційні дії забезпечить виконання рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про власності на нерухоме майно, у випадку прийняття його на користь позивача, або стане перепоною у його виконанні. Також необхідно зазначити, що на даний час власником земельної ділянки по вул. Шаумяна, в районі буд. № 3 в м. Дніпрі є ОСОБА_3, що не є стороною у справі. А отже забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку обмежить право користування нею.

Ураховуючи вищезазначені положення ст. 151, 152 ЦПК України, відповідні розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України, а також те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 152, 208- 210, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Дніпровської міської ради ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П.Ходаківський