Номер провадження: 22-ц/785/848/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Громіка Р.Д.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Порто Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто Франко» ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

12 березня 2015 року ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між АБ «Порто-Франко» та ОСОБА_3 16 жовтня 2006 року був укладений кредитний договір № 2942/3-06, за умовами якого АБ «Порто-Франко» надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 10 000 доларів США, а відповідач зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 14 жовтня 2011 року. За період з 11 грудня 2006 року по 13 лютого 2013 року було укладено 8 додаткових угод, згідно умов яких збільшено розмір кредиту до 38 214 доларів США та подовжено строк користування кредитними коштами до 13 серпня 2013 року.

У звязку із тим, що відповідач порушив умови зобовязання, що випливають з кредитного договору, станом на 26 лютого 2015 року у нього виникла заборгованість у розмірі 138 228,37 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та просив відмовити у задоволені позову, взявши до уваги надані розрахунки та заперечення, а також просив на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки (пені) по тілу кредиту до 248 771,22 гривень та пені по відсоткам до 44 291,61 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором № 2942/3-06 від 16 жовтня 2006 року у загальному розмірі 44 162,42 доларів США, що становить гривневий еквівалент згідно курсу НБУ в розмірі 1 128 791,46 гривень та 293 728,83 гривні - пені за виникнення простроченої заборгованості, а також судовий збір на користь держави у розмірі 6 890 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином.

Так, у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначив адресу свого проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційним судом неодноразово здійснювались спроби сповістити відповідача про час та місце розгляду справи за зазначеною адресою, однак усі повістки повернулися до суду апеляційної інстанції з відмітками про невручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користуванням процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_3 сповіщався належним чином про час та місце розгляду справи, неотримання ним повісток є зловживанням наданими правами. Колегія суддів враховує, що апелянт, як ініціатор провадження на цій стадії, повинен проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї скарги, і крім судових повісток, має можливість отримати інформацію про розгляд його скарги в Інтернеті - мережі на офіційній сторінці апеляційного суду Одеської області.

Тому, слід визнати, що відповідач самостійно розпорядився своїм процесуальним правом та не зявлявся в судові засідання до апеляційного суду Одеської області з неповажних причин.

У відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що у звязку із невиконанням умов кредитного договору №2942/3-06 від 16 жовтня 2006 року та 8 додаткових угод, які було укладено у період з 11 грудня 2006 року по 13 лютого 2013 року, між АБ «Порто Франко» та ОСОБА_3, станом на 26 лютого 2015 року у нього останнього заборгованість у розмірі 138 228,37 доларів США, з яких:

-32 873,19 доларів США загальна заборгованість за кредитом;

-11 289,23 доларів США загальна заборгованість за відсотками;

-94 065,95 доларів США штрафні санкції за неналежне виконання кредитних зобовязань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Так, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснено в абзаці 2 пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що укладенні кредитного договору сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов, зокрема, обумовили в договорі розмір та умови сплати пені і штрафу, строку позовної давності щодо їх застосування.

Однак, оскільки банком до стягнення нарахована сума пені у розмірі 94 065,95 доларів США, а сума заборгованості за кредитним договором становить 32 873,19 доларів США, що значно перевищує розмір збитків, то місцевий суд дійшов до обгрунтованого висновку, що розмір пені, яку слід стягнути з відповідача у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню відповідно до розрахунку, який було надано представником відповідача ОСОБА_3.

Таким чином, розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки позичальник належним чином прийняті на себе зобовязання по договору не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність», Цивільного Кодексу України та умов кредитного договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідно до ч. 9 ст. 17 Закону України «Про банки та банківську діяльність» з моменту відкликання банківської ліцензії, тобто з 30 січня 215 року позивач неправомірно здійснював нарахування процентів та пені, не заслуговують на увагу на підставі наступного.

Дійсно, згідно зі ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України в іноземній валюті.

На підставі постанови правління Національного банку України від 30 січня 2015 року № 67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30 січня 2015 року №19 «Про початок процедури ліквідації АБ «Порто-Франко» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ АБ «Порто-Франко».

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб з дня призначення уповноваженої особи Фонду: нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що відкликання банківської ліцензії ПАТ АБ «Порто-Франко» не позбавило банк права вимагати стягнення з відповідача відсотків та пені, які передбачені кредитним договором, за період з 30 січня 2015 року.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2017 року ОСОБА_3 надано відстрочку сплати судового збору в сумі 7 579 гривень за подання апеляційної скарги на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2016 року до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що ОСОБА_3 до часу розгляду справи апеляційним судом судовий збір за подання апеляційної скарги не сплатив, сума у розмірі 7 579 гривень підлягає стягненню у примусовому порядку.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 7579 гривень на розрахунковий рахунок: Отримувач: УК у м.Одесі/Малиновськ. р-н/22030101; Код ; МФО 828011; Банк отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Р/р 0007; Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_2