У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства банк «Меркурій» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства банк «Меркурій» на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства банк «Меркурій» (далі - ПАТ банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ банк «Меркурій») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 01 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Меркурій» (далі - АКБ «Меркурій»), правонаступником якого є ПАТ банк «Меркурій», та ОСОБА_6 укладено договір № 18-06П-16 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті з додатковими угодами, за умовами якого останній надано у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 57 500 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 31 січня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 лютого 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 16-03-26, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим № 812, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку банку належні їй нежитлові приміщення № 1-7, літ. «А-9», загальною площею 88,5 кв. м, по АДРЕСА_1.

Проте відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 51 811,19 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становило 612 581 грн 63 коп., з якої: 50 543,83 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 267,36 доларів США - прострочена заборгованість за процентами.

Просило звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення № 1-7, літ. «А-9», загальною площею 88,5 кв. м, по АДРЕСА_1, та визнати за позивачем право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення № 1-7, літ. «А-9», загальною площею 88,5 кв. м, по АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_6, для задоволення вимог ПАТ банк «Меркурій» з погашення заборгованості за договором № 18-06П-16 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті у розмірі 51 811,19 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становило 612 581 грн 63 коп., у тому числі 50 543,83 доларів США простроченої заборгованості за кредитом та 1 267,36 доларів США простроченої заборгованості за процентами, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ банк «Меркурій». Визнано за ПАТ банк «Меркурій» право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № 1-7, літ. «А-9», загальною площею 88,5 кв. м, по АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ банк «Меркурій», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не може бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, банк має право на рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд керувався тим, що судом першої інстанції не встановлено наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Судами встановлено, що 01 лютого 2008 року між АКБ «Меркурій», правонаступником якого є ПАТ банк «Меркурій», та ОСОБА_6 укладено договір № 18-06П-16 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті з додатковими угодами, за умовами якого останній надано у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 57 500 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 31 січня 2013 року (а. с. 4, 5, 9−12, т. 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01 лютого 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки № 16-03-26, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим № 812 (а. с. 15, т. 1), згідно з яким ОСОБА_6 передала банку в іпотеку належні їй нежитлові приміщення № 1-7, літ. «А-9», загальною площею 88,5 кв. м, по АДРЕСА_1.

ОСОБА_6 зобов'язання за договором № 18-06П-16 про надання споживчого кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 51 811,19 доларів США.

25 липня 2014 року ПАТ банк «Меркурій» надіслав відповідачці вимогу про усунення порушення, яка була отримана останньою 29 липня 2014 року (а. с. 16. 17, т. 1).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6, банк обрав спосіб захисту порушеного права - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справ № 6-504цс16.

Відповідно до п. 2.1.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору звернути стягнення на майно, у тому числі достроково, та задовольнити за рахунок майна свою вимогу за кредитним договором у повному обсязі, що визначаються на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, заданих простроченням виконання зобов'язання, неустойку, необхідні витрати на утримання, звернення стягнення та реалізацію майна.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання обов'язків та умов кредитного договору, а в разі їх невиконання - звернути стягнення на майно (п. 2.1.5 іпотечного договору).

Пунктом 3.1 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором шляхом передачі права власності на майно, в рахунок виконання обов'язків іпотекодавця за кредитним договором, іпотекодержателю чи продажу іпотекодержателем майна від свого імені за вибором останнього.

Оскільки не встановлено наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, тому апеляційний суд обґрунтовано відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства банк «Меркурій» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства банк «Меркурій» відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.В. Ступак