АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4536/17 Головуючий 1 інст. Семіряд І.В.
Категорія: трудові Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету радіоелектроніки про визнання протиправними та скасування наказів, відновлення попереднього становища працівника за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки (далі ХНУРЕ) про визнання протиправними та скасування наказів, відновлення попереднього становища працівника.

На обґрунтування позивач вказала, що на підставі наказу ректора ХНУРЕ від 01 липня 2010 року № 385-К з нею було укладено контракт на новий строк із 02 вересня 2010 року до 01 вересня 2017 року, згідно з умовами якого вона була прийнята на роботу до ХНУРЕ на посаду проректора з науково-педагогічної роботи. Наказами т.в.о. ректора ХНУРЕ від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» та від 14 грудня 2015 року № 1192-К «Про внесення змін до наказу від 14 грудня 2015 року № 1176-К» її відсторонено від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи з 15 грудня 2015 року на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з метою запобігання та протидії корупції. Вважає відсутніми підстави для відсторонення її від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи, а також упередженими і необєктивними дії т.в.о. ректора університету, а вказані накази такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства в розумінні статті 46 КЗпП України, порушують її трудові права та інтереси.

У звязку з цим, позивач просила визнати протиправними та скасувати вищевказані накази т.в.о. ректора ХНУРЕ ОСОБА_4, допустивши її до виконання посадових обовязків і допустити рішення суду до негайного виконання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року позов задоволено частково.

Скасовано пункт 3 наказу т.в.о. ректора ХНУРЕ ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» у частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ, допустивши ОСОБА_1 до виконання посадових обовязків.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2016 року скасовано, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року залишено в силі.

В травні 2017 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що рішення про відсторонення позивача приймав спеціальний субєкт правовідносин щодо запобігання корупції ОСОБА_4, який мав бути залучений до участі у справі в якості відповідача; рішення ухвалено без врахування ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року у справі № 638/21182/15-ц.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 3, 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина 3 статті 21 КЗпП України).

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння; відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 УЦПК України).

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу ректора ХНУРЕ від 01 липня 2010 року № 385-К із ОСОБА_1 укладено контракт на новий строк із 02 вересня 2010 року до 01 вересня 2017 року, згідно з яким її прийнято на роботу до університету на посаду проректора з науково-педагогічної роботи.

Згідно з посадовою інструкцією проректора з науково-педагогічної роботи, затвердженої ректором ХНУРЕ 27 червня 2012 року, та з якою під особистий підпис була ознайомлена ОСОБА_1, остання здійснює свої права та виконує службові обовязки на посаді проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ.

Наказом т.в.о. ректора ХНУРЕ ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки», зокрема пунктом 3 наказу, та наказом від 15 грудня 2015 року № 1192-К «Про внесення змін до наказу ХНУРЕ від 14 грудня 2015 року № 1176-К» ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обовязків проректора з науково-педагогічної роботи ХНУРЕ з 15 грудня 2015 року на час проведення перевірки стану фінансової діяльності ХНУРЕ з господарської, наукової, навчальної діяльності та міжнародного співробітництва до 15 квітня 2016 року, тобто до закінчення створеної цим же наказом комісійної службової перевірки.

Наказ від 14 грудня 2015 року № 1176-К «Про організацію перевірки» обґрунтовано Законом України від 14 жовтня 2014 року № 1700-УП «Про запобігання корупції» (далі Закон № 1700-УП) з метою запобігання та протидії корупції і перевірки стану фінансової діяльності в ХНУРЕ. Однак даний наказ не містить посилання на конкретну правову норму вказаного закону, яка б передбачала саме таке відсторонення працівника від виконання своїх посадових обовязків, а також конкретно визначені в цьому Законі підстави, за наявності яких керівником закладу освіти було прийнято рішення про відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обовязків.

При цьому на час видання оскаржуваного наказу позивач не займала посади т.в.о. ректора університету, тому не здійснювала та не могла здійснювати як посадова особа функцій, повязаних з фінансово-господарчою та кадровою діяльністю ХНУРЕ, так як не мала права підпису як перший керівник закладу освіти.

Доказів того, що на час видання оскаржуваного наказу існував конфлікт інтересів позивача в розумінні статті 1 Закону № 1700-УП, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обовязків на час проведення перевірки суперечить вимогам статті 29 Закону № 1700-УП, у якій зазначається про усунення особи від виконання завдання, а не відсторонення від виконання посадових обовязків.

Оскільки на ОСОБА_1 не поширюються положення Закону № 1700-УП, а правовідносини, що склалися між сторонами, є трудовими, при прийнятті рішення про відсторонення позивача від виконання нею своїх посадових обовязків були відсутні передбачені статтею 46 КЗпП України підстави для цього.

Отже, наказ в частині відсторонення від виконання посадових обовязків позивача порушує трудові права ОСОБА_1, не ґрунтується на вимогах закону, є незаконним та підлягає скасуванню в частині, що стосується позивача.

Рішення суду першої інстанції є законним, підстав для його сковування немає.

Доводи апеляційної скарги про незалучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 - спеціального субєкта правовідносин щодо запобігання корупції, не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5, 6 частини 2 статті 119 ЦПК України позовна заява повинна містити імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

За змістом даної норми тільки позивач визначає коло осіб, які повинні приймати участь у справі, обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставин. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи.

Не можуть бути прийняті до уваги і пояснення ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції про те, що сторони під час розгляду справи безпідставно не заявили клопотання про залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За правилами статті 27 ЦПК України заявлення клопотань є правом осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, зобовязані лише добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки (частина 3 статті 27 ЦПК України).

Посилання в апеляці йній скарзі на те, що судом не врахована правова позиція, викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2017 року у справі № 638/21182/15-ц, є безпідставним. За правилами статті 360-7 ЦПК України обовязковим для судів є висновок Верховного Суду України, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Наявність кримінального провадження № 0000268 від 19 січня 2016 року, внесеного до ЄРДР СВ Дзержинського ВП ГУНП в Харківській області за частиною 1 статті 172 КК України за фактом порушення трудового законодавства за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_5, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

ОСОБА_6