У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості Одеської області, про стягнення невиплаченої заробітної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 19 грудня 2014 року вона та фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) уклали безстроковий трудовий договір про виконання обов'язків продавця продовольчих товарів з окладом 1 218 грн, який зареєстровано в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості за № 8. За умовами трудового договору ФОП ОСОБА_4 виплатила заробітну плату тільки за один місяць з 19 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року. З 19 січня 2015 року відповідач перестала виплачувати заробітну плату. 24 травня 2015 року ФОП ОСОБА_4 відсторонила її від виконання трудових обов'язків без пояснення причин. Відповідач не надала наказ про відсторонення від роботи і тому повинна виплатити заробітну плату за виконану роботу та середню заробітну плату до 19 листопада 2015 року. Оскільки відповідач не повідомила про припинення договірних відносин до теперішнього часу, тому ОСОБА_3 просила стягнути на свою користь заробітну плату у розмірі 12 180 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 5 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заробітної плати в розмір 4 782 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що відповідачем не надано суду доказів на обґрунтування того, що ОСОБА_3 в період з 19 січня 2015 року по 25 травня 2015 року виплачувалася заробітна плата, оскільки копії аркушів робочого зошиту про отримання позивачем певних товарів та грошових коштів не є належним доказом виплати заробітної плати. Інших доказів сплати заробітної плати суду не було надано. Натомість ОСОБА_3 не було надано будь-яких доказів, які свідчать, що ФОП ОСОБА_4 її відсторонила від роботи та не допускала на робоче місце.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 19 грудня 2014 року ФОП ОСОБА_4 уклала безстроковий трудовий договір з ОСОБА_3 на виконання обов'язків продавця продовольчих товарів з окладом 1 218 грн, який зареєстровано в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості за № 8. За умовами трудового договору ФОП ОСОБА_4 виплатила заробітну плату за один місяць з 19 грудня 2014 року по 19 січня 2015 року, а з 19 січня 2015 року по 24 травня 2015 року відсутні відомості щодо отримання ОСОБА_3 заробітної плати, з тих підстав того, що позивач вказану заробітну плату отримувала безпосередньо товарами з магазину та коштами з каси магазину. При передачі зміни проводилась перевірка наявності товарно-матеріальних цінностей, про що складався відповідний акт. Під час перевірки виявлено недостачу товару та грошових коштів з каси магазину. З 25 травня 2015 року ОСОБА_3 до роботи не приступала.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оплату праці» оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту.

Згідно із ст. 110 КЗпП України при кожнiй виплатi заробiтної плати власник або уповноважений ним орган повинен повiдомити працiвника про такi данi, що належать до перiоду, за який провадиться оплата працi: загальна сума заробiтної плати з розшифровкою за видами виплат; розмiри i пiдстави вiдрахувань та утримань iз заробiтної плати; сума заробiтної плати, що належить до виплати.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КЗпП України).

У матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_3 отримувала заробітну плату за період роботи з 19 січня 2015 року по 24 травня 2015 року. Доводи відповідача про нарахування заробітної плати не свідчать про факт її отримання позивачем.

Таким чином, правильним є висновок судів про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_3 з відповідача заробітної плати за період з 19 січня 2015 року по 25 травня 2015 року - за час роботи.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не взяли до уваги звіт про нарахування заробітної плати ОСОБА_3 у період з 25 травня 2015 року по 19 листопада 2015 року, що поданий до Ізмаїльської об'єднаної податкової інспекції Одеської області, а тому відповідач зобов'язана сплатити заробітну плату за період з 25 травня 2015 року по 19 листопада 2015 року, є необґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що ФОП ОСОБА_4 перешкоджала ОСОБА_3 виконувати роботу у зазначений період, не допускала до робочого місця у зв'язку з чим ОСОБА_3 не виходила на роботу у спірний період.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 5 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта