Справа № 130/300/16-ц Провадження № 22-ц/772/1743/2017Головуючий в суді першої інстанції Вернік В. М.
Категорія 47Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участю секретаря: Торбасюк О.І.,

позивача ОСОБА_2, її представника адвоката Полігаса В.М., представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, про припинення земельного сервітуту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про припинення земельного сервітуту, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,49 га, з яких 0,25 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) мають цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, 0,24 га ( кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2) мають цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

Земельна ділянка належить їй на підставі рішення Леляцької сільської ради 7 сесії 6 скликання від 16.11.2011 року.

По сусідству з належною їй земельною ділянкою розташовані земельні ділянки ОСОБА_5 площею 0,0536 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельні ділянки площею 0,1294 га та 0,3149 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_5 у лютому 2014 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з позовом про встановлення земельного сервітуту, так як одна з її ділянок площею 0,1294 га, що використовується нею для вирощування городини та сінокосу, знаходиться поза належною позивачу ділянкою площею 0,2500 га, дістатись до своєї ділянки ОСОБА_5 може лише за умови проходу та проїзду по вказаній земельній ділянці ОСОБА_2, у зв'язку з чим ОСОБА_5 просила встановити земельний сервітут.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 06 лютого 2014 року було встановлено для ОСОБА_5, мешканки АДРЕСА_2, безоплатний, постійний земельний сервітут площею 78,0 кв.м. конфігурації і в розмірах визначених згідно варіанту 1 додатку № 2 висновку експерта від 10.12.2013 року № 35 на право проходу та проїзду транспортними засобами, які необхідні для обробки та користування земельної ділянки, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_2, через частину земельної ділянки ОСОБА_2, що належить їй на праві приватної власності, загальною площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Вважаючи, що встановлений земельний сервітут робить неможливим використання її земельної ділянки за цільовим призначенням, оскільки їй земля надавалася для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і вона бажає на цій земельній ділянці побудувати новий будинок та господарські будівлі, тобто використати надану їй землю на свій розсуд за її цільовим призначенням, просила його припинити.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.05.2011 року ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_2, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 0,4900 га (а.с.7-8).

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, земельної ділянки площею 0,1195 га, кадастровий номер НОМЕР_4 та земельної ділянки площею 0,1130 га, кадастровий номер НОМЕР_5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Леляцької сільської ради 7 сесії 6 скликання від 16.11.2011 року.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2013 року (а.с.18) та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2013 року (а.с.19) ОСОБА_5 на праві приватної власності належать:

- земельна ділянка площею 0,1294 га для ведення особистого селянського господарства;

- земельна ділянка площею 0,3149 га для ведення особистого селянського господарства;

- земельна ділянка площею 0,0536 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),

що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 06.02.2014 року було встановлено для ОСОБА_5, мешканки АДРЕСА_2, безоплатний, постійний земельний сервітут площею 78,0 кв.м. конфігурації і в розмірах визначених згідно варіанту 1 додатку №2 висновку експерта від 10.12.2013 року №35 на право проходу та проїзду транспортними засобами, які необхідні для обробки та користування земельної ділянки, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_2, через частину земельної ділянки ОСОБА_2, що належить їй на праві приватної власності, загальною площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку №025/16 комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 10 жовтня 2016 року та додатків до неї (а.с.123-152) встановлено: 1) що існують інші варіанти 1-2 встановлення земельного сервітуту на право проїзду транспортними засобом та проходу, що графічно відображено в додатку 3-4 до висновку; існують інші варіанти 3-6 встановлення земельного сервітуту на право проходу (при умові демонтажу частини паркану з бетонних плит), що графічно відображено в додатку 5-8 до висновку, до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 через земельну ділянку ОСОБА_8, що належить їй на праві приватної власності, загальною площею 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за умови будівництва ОСОБА_2 житлового будинку та господарської будівлі, відповідно до ескізів намірів забудови; 2) не представилось за можливе встановити чи можуть існувати інші варіанти встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки площею 0,1294 га, що належить ОСОБА_5 на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 через сусідні земельні ділянки; 3) на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи та беручи до уваги результати проведеного натурного обстеження об'єктів дослідження встановлено, існує інша технічна можливість проходу та заїзду на належну ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1294 га, що належить їй на праві приватної власності за адресою: АДРЕСА_1 по землях загального користування Леляцької сільської ради, загальною протяжністю 1220 м. або 1600 м.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що земельний сервітут не становить заявленої позивачем нездоланої перешкоди у використанні її земельної ділянки за цільовим призначенням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

За правилами ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Згідно ч. ч. 1, 2, ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Відповідно ч. 1 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Статтею 406 ЦК України визначені підстави припинення сервітуту, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 102 ЗК України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; рішення суду про скасування земельного сервітуту; закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: припинення підстав його встановлення; коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 22-2 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", при розгляді спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення (наприклад, порушення умов використання земельної ділянки); інші випадки припинення сервітуту визначені в статтях 406 ЦК, 102 ЗК.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_9 посилалась на те, що встановлений ОСОБА_5 сервітут унеможливлює використання нею належної їй земельної ділянки за цільовим призначенням, а саме з метою будівництва житлового будинку та господарської будівлі.

Намір забудови земельної ділянки на якій встановлено сервітут підтверджується схемою забудови земельної ділянки (а.с. 29), повідомленням про початок будівельних робіт (а.с. 31,32), ескізами намірів забудови (а.с. 34-50).

Запроектована господарська будівля, позначена № 3 на схемі забудови земельної ділянки, що є складовою частиною ескізу намірів забудови будівництва житлового будинку та господарської будівлі по АДРЕСА_1, частково накладається на смугу земельної ділянки, щодо якої існує сервітут площею 78 км.м. для ОСОБА_5, що повністю унеможливлює прохід та проїзд через неї.

Згідно висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 025/16 від 10.10.2016 року будівництво ОСОБА_2 житлового будинку та господарської будівлі, відповідно до ескізу намірів забудови неможливе без припинення земельного сервітуту, який встановлено ОСОБА_5

Однак, зазначеним висновком експерта встановлено, що існують інші варіанти встановлення земельного сервітуту на право проїзду транспортними засобами та проходу до земельної ділянки належної на праві приватної власності ОСОБА_5 площею 0,1294 га. в АДРЕСА_1 через належну на праві приватної власності земельну ділянку ОСОБА_10 площею 0,2500 га. в АДРЕСА_1 за умови будівництва останньою житлового будинку та господарської будівлі, відповідно до ескізу намірів (а.с. 123-152).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявність альтернативних варіантів змін існуючого земельного сервітуту, які забезпечують можливість проходу та проїзду до земельної ділянки ОСОБА_5 за умови будівництва ОСОБА_8 нового житлового будинку та господарської споруди згідно розробленого ескізу намірів, виключає перешкоди для використання позивачем власної земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, за її цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, зі збереженням прав відповідача доступу до власної земельної ділянки.

Проте, за наявності згоди відповідача та категоричної відмови позивача щодо зміни площі та конфігурації земельного сервітуту, які передбачають збільшення обтяження сервітутом земельної ділянки ОСОБА_8, що без її згоди є неприпустимим, часткове врегулювання спору не є можливим.

За таких обставин, вірними є висновки суду першої інстанції, з приводу того, що діючий земельний сервітут не становить заявленої позивачем неподоланої перешкоди у використанні її земельної ділянки за цільовим призначенням, що згідно ст. 102 ЗК України є підставою його припинення.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки заочним рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 6 лютого 2014 року, яке набуло законної сили встановлено, що задовольнити потреби відповідача іншим способом без використання оспорюваного земельного сервітуту не є можливим, доводи заявника щодо наявності технічної можливості проходу та заїзду на належну ОСОБА_5 земельну ділянку не підлягають оцінці в межах даного спору.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: