Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євтушенко О.І., Леванчука А.О.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року, та за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 01 червня 2014 року, у загальному розмірі 412 073 грн 20 коп., із яких: 17 306,21 доларів США, що еквівалентно 203 780 грн 57 коп., - за тілом кредиту; 13 524,90 доларів США, що еквівалентно 159 255 грн 66 коп., - за процентами за користування кредитом; 49 036 грн 97 коп. - пеня в межах 1 року строку позовної давності.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22 березня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07/ПК-79, який у подальшому змінено і доповнено, згідно з яким останній як позичальник отримав грошові кошти у розмірі 37 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. На забезпечення виконання позивальником кредитних зобов'язань 23 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 07/ПК-79, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за кредитним договором від 22 березня 2006 року № 07/ПК-79 у сумі 37 тис. доларів США, строком до 22 березня 2011 року з процентною ставкою 16 % річних за їх використання. 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаними договорами на підставі договору факторингу.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року скасовано заочне рішення суду у частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, пені та розподілу судових витрат, ухвалено у цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 3 847 доларів США, що еквівалентно 45 279 грн 19 коп., на погашення заборгованості за процентами; 49 036 грн 97 коп. пені та 840 грн 40 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга ОСОБА_3 - задоволенню повністю з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Судом установлено, що 22 березня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 10 тис. доларів США на строк по 22 березня 2011 року та на умовах, передбачених вказаним договором.

23 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_3 укладено додатковий договір № 1, згідно з яким позичальнику надано кредит у розмірі 37 тис. доларів США строком по 22 березня 2011 року.

За умовами вищевказаних договорів позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту в наступному порядку: щомісяця в період сплати 10 числа кожного місяця шляхом сплати щомісячного платежу відповідно до графіка погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат відповідно до умов.

Зокрема, відповідно до п. п. 3.1-3.3 договору сума кредиту, сума процентів за користування ним та сума комісії за управління кредитом складає повну заборгованість та підлягає сплаті шляхом здійснення щомісячних платежів, кількість яких відповідає кількості платіжних періодів (53). Всі щомісячні платежі зазначені в графіку платежів (а. с.11). Щомісячні платежі повинні здійснюватись позичальником відповідно до графіка погашення кредиту та повинні бути отримані кредитодавцем не пізніше відповідної дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку. Щомісячний платіж відповідно до графіка включає в себе відповідну частину суми кредиту, проценти за користування кредитом, які підлягають погашенню позичальником у відповідному платіжному періоді.

Пунктом 3.6 договору визначено, що кожний щомісячний платіж повинен бути отриманий кредитодавцем протягом відповідного платіжного періоду не пізніше відповідної кінцевої дати щомісячного платежу, зазначеної в графіку платежів - не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді.

Наслідком невиконання або неналежного виконання позичальником грошових зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів є право кредитодавця вимагати сплати пені в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 8.1 кредитного договору, від суми простроченої заборгованості.

Таким чином, сторони узгодили графік платежів, яким передбачено кількість платіжних періодів - 53, кінцеві дати кожного платежу - 10 число кожного місяця та розмір щомісячного платежу - 680 доларів США (а. с. 11).

Крім того, сторони встановили як строк дії договору до повного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній із яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 22 березня 2011 року.

Також установлено, що на забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 23 жовтня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладений договір поруки № 07/ПК-79, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язалася перед банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику за кредитним договором від 22 березня 2006 року № 07/ПК-79, у сумі 37 тис. доларів США, строком до 22 березня 2011 року із процентною ставкою 16 % річних за їх використання.

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» як правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступив фактору свої вимоги заборгованості за вказаними договорами.

Також 28 листопада 2012 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» як правонаступник вимог за вказаними договорами відступив указані права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи».

У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 01 червня 2014 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 412 073 грн 20 коп., із яких: 17 306,21 доларів США, що еквівалентно 203 780 грн 57 коп., - за тілом кредиту; 13 524,90 доларів США, що еквівалентно 159 255 грн 66 коп., - за процентами за користування кредитом; 49 036 грн 97 коп. - пеня.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України ).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені ст. 1050 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 536 ЦК України установлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна, у тому числі до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), в один рік (ст. 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Враховуючи вищевказані положення норм матеріального права та зважаючи на установлені судом обставини справи, правильним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні указаного позову із підстав пропущення позивачем строку позовної давності, на застосуванні якої наполягав відповідач.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що перебіг позовної давності за вказаними вимогами почався з 22 березня 2011 року, а до суду з цим позовом позивач звернувся 07 липня 2014 року, тобто із пропущенням строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», пред'явлених до поручителя ОСОБА_4, суд правильно виходив із того, що порука останньої за відповідним вищевказаним договором припинена у силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та пенею, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, усупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України належним чином не з'ясував характеру і суті заявлених позовних вимог, а також на порушення вимог ст. ст. 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Помилковим і таким, що спростовується вищевказаними нормами матеріального права та установленими судом обставинами справи, є висновок апеляційного суду про те, що оскільки кінцевий строк повернення наданих кредитних коштів за умовами договору - 22 березня 2011 року, а до суду з цим позовом банк звернувся у липні 2014 року, то останній має право вимоги за процентами у межах позовної давності та пені у межах спеціальної позовної давності.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 грудня 2016 року скасувати, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: О.І. Євтушенко

А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.В.Ступак