У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2011 року між указаним банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору вона отримала кредиті кошти у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016 року становить 35 096 грн. 17 коп. та яку відповідач, незважаючи на вимоги, не погасила.

Враховуючи наведене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 35 096 грн. 17 коп.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 22 серпня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 35 096 грн. 17 коп. за кредитним договором від 16 травня 2011 року, яка складається з: 4 732 грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом, 25 226 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 989 грн. 45 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована складова) та 1 647 грн. 44 грн. - штраф (процентна складова). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем укладення між сторонами кредитного договору від 16 травня 2011 року.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що укладений між сторонами кредитний договір складається з підписаної ОСОБА_3 заяви про отримання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. При цьому у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку вона, незважаючи на вимоги, не погасила. Розмір заборгованості банком визначено вірно.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 16 травня 2011 року між указаним банком та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), який складався із заяви останньої, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами цього договору вона отримала кредиті кошти у розмірі 4 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016 року становить 35 096 грн. 17 коп., що складається з 4 732 грн. 84 коп. - заборгованість за кредитом, 25 226 грн. 44 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 989 грн. 45 коп. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована складова) та 1 647 грн. 44 грн. - штраф (процентна складова), та яку відповідач, незважаючи на вимоги, не погасила.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу.

Крім того, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про стягнення з відповідача комісії з огляду на наступне.

Положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив, за надання яких саме послуг, що супроводжують кредит, банком встановлено щомісячну комісію, а, відтак, чи підлягає вона стягненню з відповідача.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська