Ухвала

іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., ШтеликС.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Бахуринська Олена Олександрівна, про визнання майна спільним майном подружжя, визнання права власності, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він з 18 серпня 1998 року по 26 лютого 2008 року перебував із ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі і після розірвання шлюбу вони продовжили проживати однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1, яку остання обміняла за договором міни 23 березня 2001 року на квартиру АДРЕСА_2, за яку було здійснено доплату у розмірі 2 тис. грн із їх спільного бюджету. Після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спірну квартиру у спадщину за заповітом отримала ОСОБА_8

З урахуванням зазначеного позивач просив суд визнати спільним майном його та померлої ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2, визнати за ним прав власності на 1/9 частину в цій квартирі, визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане на ім'я відповідачки й вселити його у спірне житлове приміщення.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що оскільки предметом договору міни була квартира, на яку померла ОСОБА_7 набула право приватної власності (приватизувала) до шлюбу, квартира, яка перейшла їй у власність за цим договором міни не є спільною власністю подружжя. При цьому суди вірно застосували положення ст. ст. 57, 60 СК України, що позивачем не спростовано, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

При цьому вірно, на підставі встановлених обставин, суди зазначили про те, що доплата за цим договором міни була здійснена ОСОБА_7 з особистих збережень. Після розірвання шлюбу сторони жили окремо, померла ОСОБА_7 не вела спільного господарства з позивачем та вела спільне господарство з іншим чоловіком. Позивач після розірвання шлюбу з 2008 року не ставив питання про розподіл майна, зокрема спірної квартири, яка, як вважає, є спільною власністю подружжя.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П. Штелик