ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1580/17
Провадження № 2/362/1471/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Г.М. Лебідь-Гавенко,
при секретарі - О.А. Хоменко,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,-
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму заборгованості в розмірі 81 120 грн. основного боргу, 6 273 грн. трьох процентів річних, що разом становлять 87 393 грн. та 873, 93 грн. понесених нею судових витрат по справі.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 11 лютого 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого відповідач зобовязався повернути позивачу 3 000 доларів США за документацію Гвинтокрила Мі-2 заводський номер НОМЕР_1 до 01 вересня 2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак у визначений розпискою строк Відповідач борг не повернув, чим порушив та прострочив зобовязання, у звязку із чим Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
В судове засідання представник позивача не з'явився, надіславши заяву про розгляд цивільної справи за його відсутності, просив позов задовольнити на підставі доданих документів, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.20).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи з оголошенням в газету «Урядовий кур'єр», до суду не з'явився. Про причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності не надіслав (а.с.21).
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з положень ст.ст. 1, 3, п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що виникають в тому числі, із цивільних відносин.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом достовірно встановлено, що відповідно до розписки від 11 травня 2014 року ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 3 000 доларів США за документацію Гвинтокрила Мі-2 заводський номер НОМЕР_1 до 01 вересня 2014 року (а.с. 4).
Відповідно до витягу Національного Банку України щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 30.03.2017 року 3 000 доларів США (2704,0107) еквівалентно 81 120 гривень (а.с. 7).
Як вбачається із розрахунку складеного ОСОБА_1 відповідно до ст. 625 ЦК України, у відповідності до формули: Сума санкції = С*З*Д:365:100, де С-сума заборгованості (3 000 доларів США), Д-кількість днів прострочення (02.09.2014 року 30.03.2017 року), 3% річних за час прострочення становить: 3 000*3*941:365:100=232,00 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України 6 273 грн. (а.с.3).
Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на день подання позовної заяви становить: 81 120 + 6 273 = 87 393 грн.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів, такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі 6-1967цс15 від 11.11.2015 року.
Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу
Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах від 2 липня 2014 року у справі № 3-36 цс14, від 02 жовтня 2015 року у справі № 3-369цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів.
Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що ОСОБА_2 взяте на себе зобовязання за укладеним із ОСОБА_1 договором позики не виконав, взяті у борг кошти в обумовлений договором строк не повернув, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а також позивач має право на отримання від позичальника (відповідача) процентів від суми позики до моменту належного виконання укладеного між ним, а саме 3% річних від простроченої суми позики, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України в розмірі 232,00 доларів США, (а всього 3 000 + 232 = 3232 доларів США), що за офіційним курсом НБУ на 30.03.2017 року (2704,0107 грн.), тобто на день винесення судом рішення, становить 87 393 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 207, 202, 536, 610, 625, 631, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 60, 61, 88, 208, 209, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 3 232 доларів США, що за офіційним курсом НБУ 30.03.2017 року становить 87 393 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 873,93 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М.Лебідь-Гавенко