Номер провадження: 22-ц/785/5323/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

при секретарі Ярахмедові Є.О.

розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

22.07.2016 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу Банком від свого імені предмета іпотеки (квартира АДРЕСА_1 у м Одесі) будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Позов обґрунтовано тим, що 25.01.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір №16/07ф-6 (далі-кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_2 надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США на строк до 24.01.2017 року зі сплатою 13,50% річних.

У забезпечення виконання зобовязань позичальником ОСОБА_3 за кредитним договором, 25.01.2007 року між Банком і ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 у м Одесі, яка належить їй на праві власності.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 умови кредитного договору виконав і передав позичальнику в кредит грошові кошти, а позичальник належним чином не виконувала умови зобовязання, станом на 16.06.2016 року має місце заборгованість у розмірі 354 514,92 гривень з повернення кредиту і відсотків, крім того, ОСОБА_2 нарахував неустойку за порушення умов зобовязання , ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Представник Банка і відповідачі не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.01.2017 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банка просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, відсутність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як

забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

У засіданні колегії суддів в режимі відеоконференції представник Банка скаргу підтримала.

Відповідачі у засідання колегії суддів не зявились, сповіщені про розгляд справи 13.07.2017 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційного суду від 03.06.2017 року.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу Банком від свого імені предмета іпотеки (квартира АДРЕСА_1 у м Одесі) будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з підстав того, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови зобовязання і станом на 16.06.2016 року має місце заборгованість з повернення кредиту та відсотків (а.с.1-5).

Рішенням суду першої інстанції у позові відмовлено з підстав не визначення Банком початкової ціни предмета іпотеки, а також у звязку із застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року (а.с.78,78 зворот).

Колегія суддів відмовляє Банку у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки з інших підстав зважаючи на наступне.

Між сторонами виникли правовідносини із зобовязань, які регулюються нормами ЦК України і Законом України «Про іпотеку».

Зобовязання має виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 526 ч.1 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що 25.01.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 надав позичальнику кредит у розмірі 30 000 доларів США на строк до 24.01.2017 року зі сплатою 13,50% річних (а.с.5-7).

У забезпечення виконання кредитного договору від 25.01.2007 року, 25.01.2007 року між Банком /іпотекодержатель/ і ОСОБА_4 /іпотекодавець/ та ОСОБА_3 /боржник/ укладено іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 у м Одесі, яка належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.08.2005 року (а.с.10-14, п.п.2.1,2.2 іпотечного договору).

Відповідно до застережень про задоволення вимог іпотекодержателя іпотечного договору від 25.01.2007 року (розділ 7 іпотечного договору), іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.2 цього договору. Задоволення іпотекодержателя може здійснюватись у позасудовому порядку, згідно з цим застереженням, яке являє собою Договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до наведених нижче умов:

7.3.1 Шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання (а.с.13);

7.3.2. Шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки (а.с.13).

У випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених у Законі України «Про іпотеку». При цьому, ціною продажу предмета іпотеки є сума заборгованості позичальника по кредитному договору на дату укладення іпотекодерджателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Іпотекодержатель має право на свій розсуд укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки на підставі здійсненої на його замовлення експертної оцінки предмета іпотеки та/або на підставі зафіксованої в цьому договорі оцінки предмета іпотеки сторонами.

Цей договір та договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений іпотеко держателем з покупцем (покупцями), мають силу правовстановлюючих документів та засвідчують перехід права власності на предмет іпотеки до покупця по договору купівлі-продажу, укладеному з іпотекодержателем.

7.4. Після завершення процедури позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором є недійсними (а.с.13 зворот).

За змістом ст. 33 ч.3 Закону України Про іпотеку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону.

Аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (правова позиція Верховного суду України від 27.04.2017 року у справі №6-679цс17).

Зважаючи на те, що умовами іпотечного договору від 25.01.2007 року (п.7.2 іпотечного договору), у тому числі передбачено, що задоволення іпотекодержателя може здійснюватись у позасудовому порядку, згідно з цим застереженням, яке являє собою Договір про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до умов договору (п. 7.3.2 іпотечного договору) - колегія суддів відмовляє Банку у позові про зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки на підставі рішення суду.

Приймаючи до уваги, що рішення суду не відповідає вимогам закону про відмову у позові з підстав не визначення початкової ціни предмету іпотеки та у звязку із застосуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 січня 2017 року скасувати.

Відмовити публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2 від свого імені предмета іпотеки (квартира АДРЕСА_1 у м Одесі) будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_5

ОСОБА_6