Справа № 638/1600/17
Провадження № 2/638/2358/17
17.10.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Подус Г.С.
За участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 огли до ОСОБА_4 Фаяд огли, ОСОБА_5 Фаяд Огли про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 Фаяд огли, ОСОБА_5 Фаяд Огли про стягнення заборгованості за договором позики. ОСОБА_6 вимоги мотивовані тим, що 04.04.2014 року між ОСОБА_2 (з однієї сторони) та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (з другої сторонни), було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 280 000 дол. США. Дана сума булла передача відповідачам під час укладання договору. На підтвердження цього відповідачами булла видана розписка, в якій вони зазначили, що зобовязуються повернути позивачеві вказану грошову суму 04.04.2015 р.
12.08.2015 року між ОСОБА_2 (з однієї сторони) та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (з другої сторони), було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 230 000 дол. США. Зазначена сума була передана відповідачам під час укладення договору. На підтвердження цього відповідачами булла видана розписка, в якій вони зазначили, що зобовязуються повернути позивачеві вказану грошову суму до 31.12.2015 року.
Всупереч взятим на себе зобовязанням відповідачі кошти не повернули. У звязку з тим, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобовязань відповідно до договору позики, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.
Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
В судове засідання призначене на 17.10.2017 року представник відповідача не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач та представник позивача не заперечували проти такого порядку вирішення спору.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав.
Як було встановлено судом, що 04.04.2014 року між ОСОБА_2 (з однієї сторони) та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (з другої сторонни), було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 280 000 дол. США. На підтвердження цього відповідачами булла видана розписка, в якій вони зазначили, що зобовязуються повернути позивачеві вказану грошову суму 04.04.2015 р. (а.с. 8)
12.08.2015 року між ОСОБА_2 (з однієї сторони) та ОСОБА_7 і ОСОБА_5 (з другої сторони), було укладено договір позики, за яким ОСОБА_5 отримали від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 230 000 дол. США. Зазначена сума була передана відповідачам під час укладення договору. На підтвердження цього відповідачами булла видана розписка, в якій вони зазначили, що зобовязуються повернути позивачеві вказану грошову суму до 31.12.2015 року.(а.с.9)
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Отже між сторонами виникли правові відносини, які регулюються цивільним законодавством, зокрема нормами права що стосуються позики.
Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки, яка є простим письмовим документом, між сторонами було укладено договір позики, який позивач виконав, а відповідач своєчасно не повернув позичене, тобто не виконав своїх зобовязань.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом або договором. Отже відповідач повинен повернути позивачу все, отримане за договором позики.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. ОСОБА_3 не повернув позичене у строк, визначений в простому письмовому договорі, тобто прострочив виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. отже існують правову підстави стягнення з відповідача 3% річних і індексу інфляції в частині договору, що стосується позики у гривні. ОСОБА_6 в доларах США індексом інфляції не перераховується, оскільки сума боргу визначається в гривні відповідно до курсу, встановленому НБУ.
Відповідно до розяснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.
У звязку з тим, що позивач та його представник надали власний розрахунок заборгованості за договором позики, а саме, сума пены за розпискою выд 04.04.2014 р. (за період з 04.04.2015 року по 17.01.2017 року) від суми 7630456,12 грн. становить 2932185,65 грн. Сума пені за розпискою від 12.08.2015 року ( за період з 01.01.2016 року по 17.01.2017 року) від суми 6267874,67 грн. становить 1156379,83 грн. Загальна сума заборгованості становить 17986896,26 грн.
Визначаючись щодо вимог про стягнення процентів за договором позики, то суд враховує, що відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Вказана норма знайшла своє відображення у правовій позиції Верховного суду України, висловленій в постанові від 27.01.2016 у справі №6-771цс15.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути 8000,00 грн.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 197, 212, 213, 214, 215, 224 ЦПК України, ст. ст. 525, 612, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -
ОСОБА_6 ОСОБА_8 до ОСОБА_4 Фаяд огли, ОСОБА_5 Фаяд Огли про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 ОСОБА_4 Фаяд огли та ОСОБА_5 Фаяд огли солідарно на користь ОСОБА_2 ОСОБА_8 огли заборгованість за договором позики, що становить 17986896,26 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 ОСОБА_4 Фаяд огли та ОСОБА_5 Фаяд огли в дольовому порядку на користь ОСОБА_2 ОСОБА_8 огли судовий збір у розмірі 8000,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г.С. Подус