Справа № 542/996/17
Провадження № 2з/542/13/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року смт. Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Гавриленко Т.Г.,

при секретарі Янко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Новосанжарського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається із заяви, позивач ОСОБА_1 просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер 4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2. Свої вимоги мотивує тим, що у разі ухвалення судового рішення на користь позивача може значно утруднити чи навіть зробити неможливим його виконання рішення.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №542/996/17, суд дійшов до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 2 ст. 151 ЦПК України).

Частиною третьою ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно розяснень, що викладені в абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Окрім цього, норми вищевказаної постанови вказують на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Так, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що невжиття забезпечення позову про які просить позивач можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки позовні вимоги повязані з визнанням договору недійсним, майнових вимог стосовно земельної ділянки позивач не ставить.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, суд приходить до висновку, що в порушення вимог ст. 151 ЦПК України заявником не надано всіх необхідних відомостей, потрібних для вирішення питання про забезпечення позову.

Також належних та допустимих доказів того, що вжиття заходів забезпечення позову не порушить права інших осіб не надано.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

Керуючись статтями 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного

суду Полтавської області ОСОБА_3