22-ц/775/502/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Курбанова Н.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Баркова В.М., Биліни Т.І.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про припинення іпотеки та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про тлумачення угоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про припинення договору іпотеки. Зазначав, що 04.03.2008 року ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» уклали кредитний договір №СМ-SМЕ/107/078/2008 року про видачу кредиту. В забезпечення вказаного кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» уклав з ОСОБА_2 договір іпотеки РМ-SМЕ 107/078/2008 від 04.03.2008 р., за умовами якого позивач в забезпечення кредитних зобовязань передав в іпотеку власну нерухомість - базу відпочинку «Волна», розташована в смт Ялта Першот травневого району Донецької області, провул.Маяковського, буд.2-а. Відповідно до п.6.4.2. Договору іпотеки, при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у цьому договорі) з вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобовязань. У випадку непогашення іпотекодавцем боргових зобовязань у строк, передбачений у іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобовязань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому, іпотекодержатель зобовязаний реалізувати предмет іпотеки протягом одного року, а суму отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України. 19.12.2008 року Банк відправив йому іпотечне повідомлення № 100-04-8337, в якому просить в 30-ти денний термін - до 18.01.2009 року погасити повну заборгованість перед ним у розмірі 657 889,47 доларів США. Однак ПАТ «ОТП Банк» порушив строк виконання п. 6.4.2. Договору іпотеки, оскільки зареєстрував право власності на предмет іпотеки тільки в 2016 році, вказаних умов договору не виконав. Крім того, для визначення реального стану і вартості переданого банку предмета іпотеки в межах іншого спору в суді була проведена судова будівельно-технічна експертиза, висновком №10 від 17.04.2015 року якої було встановлено, що вартість бази відпочинку «Волна» складає 32204 дол. США, і що база знаходиться у непридатному для експлуатації стану - тобто предмет іпотеки є повністю знищеним, в ой час, як згідно з Договором іпотеки № СМ-SМЕ/107/078/2008, пунктом 4.4., первісна вартість предмета іпотеки була визначена у сумі 1 000 611,49 дол. США. Після знищення предмет іпотеки не було відновлено та/або змінено. Позивач посилається на ст.17 Закону України «Про іпотеку», ст. 593 ЦК України, порушення Банком строку виконання умов договору, передбаченого п. 6.4.2. Договору іпотеки, просить визнати іпотеку припиненою.

Того ж дня ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_3 про тлумачення угоди, а саме всієї угоди іпотеки від 04.03.2008 року в цілому і п.п. 6.4.2 з застереженням до зазначеного підпункту; часу переходу права власності на предмет іпотеки в разі невиконання вимог іпотечного повідомлення; обов'язковості подальшої поведінки іпотекодержателя в зв'язку з звичаями ділового обороту і вимогами Законодавства України, що регламентують оформлення права власності на предмет іпотеки та/або його подальшого продажу.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2017 року в позовних вимогах ОСОБА_2 про припинення іпотеки з 19.01.2009 року відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» задоволені частково - розтлумачено договір іпотеки РМ-SМЕ 107/078/2008, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 04.03.2008 р., наступним чином: ПАТ «ОТП Банк» набув право власності на предмет іпотеки 13.05.2016р., таким чином з вказаної дати перейшло право власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем ПАТ «ОТП Банк». У задоволені решти позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про тлумачення угоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення від 22.05.2017 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, зокрема: розтлумачити зміст договору іпотеки від 04.03.2008 р. та окремо п. 6.4.2 із застереженнями, а також вважати припиненою іпотеку з 19.01.2009 року.

Вважає, що судом було порушено послідовність розгляду позовних вимог, що потягнуло за собою невірні висновки, оскільки суд, на думку позивача, спочатку повинен був дати аналіз і тлумачення договору іпотеки, що логічно могло привести до висновку про припинення іпотеки. Однак суд дійшов до невірних висновків про відсутність підстав для припинення іпотеки, не вказав час визнання предмету іпотеки знищеним, і не розтлумачив договір іпотеки та п. 6.4.2. належним чином всупереч вимогам ст. 213 ЦК України. Вважає вказівку суду на відсутність в позовних вимогах конкретного пункту договору, який підлягає тлумаченню, неправильною, оскільки ним було чітко визначено, що саме на його думку підлягає тлумаченню. Також зазначає, що суд, вирішуючи вимоги про тлумачення договору, замість тлумачення угоди, встановив фактичні обставини, про які не просив позивач, і не розглядав позовні вимоги, які фактично були заявлені в позові.

У відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності ОСОБА_3 і представника ПАТ «ОТП Банк», належним чином телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №1524,1523 і рекомендованою поштою повідомлених про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, які про причини неявки не повідомили і заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог про припинення договору іпотеки з моменту, на який вказує позивач, суд виходив з того, що це питання вже було вирішене судом, і ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.02.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року встановлено, що строк виконання п. 6.4.2 іпотечного договору ПАТ «ОТП Банк» порушено не було, у звязку з чим відсутні правові підстави для визнання іпотеки припиненою 19.01.2009 року.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися в повному обсязі, виходячи з наступного.

04 березня 2008 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 600 000 доларів США для придбання нерухомого майна до 06 березня 2023 року. За вказані кредитні кошти ОСОБА_2 придбав базу відпочинку "Волна". У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 березня 2008 року ОСОБА_2 передав в іпотеку ПАТ "ОТП Банк" базу відпочинку "Волна", оціночною вартістю 1 000 611,49 дол. США (том 1, а.с. 38-41).

Відповідно до п.6.4.2 іпотечного договору при виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику іпотечне повідомлення із вказівкою про загальну суму боргових зобов'язань та граничний строк погашення боргових зобов'язань. У випадку непогашення боржником боргових зобов'язань у строк, передбачений в іпотечному повідомленні, право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов'язань, вказаному в іпотечному повідомленні. При цьому іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 1 року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог. Залишок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, після погашення боргових зобов'язань, інших фактичних вимог та відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, повертається іпотекодавцю відповідно до чинного законодавства України. Застереження: Сторони встановлюють, що положення пункту 6.4. з підпунктами цього Договору, разом з іншими положеннями цього Договору, являють собою повний укладений договір між сторонами про задоволення вимог Іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (том 1, а.с. 4-7).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя № 266/451/13-ц від 05.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.02.2014 року, відмовлено у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ПАТ ОТП Банк про зобовязання відповідача зареєструвати право власності на нерухоме майно, розірвання кредитного договору, стягнення грошової суми.

Вказаним рішенням суду встановлено, що 19.12.2008 р. ЗАТ ОТП Банк направив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іпотечне повідомлення на суму 595 474,48 доларів США за кредитом, 34 530,57 доларів США за відсотками, 219 695,80 гривень пеня. Встановлений строк погашення кредитних зобовязань 30 днів з дня отримання іпотечного повідомлення. ОСОБА_2 визнається, що у грудні 2008 р. він отримав таке повідомлення. 11.05.2009 р. на виконання ухвали суду про забезпечення позову базу відпочинку Волна було за актом приймання-передачі передано ЗАТ ОТП Банк.

Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 25.05.2009 р. було задоволено позов ЗАТ ОТП Банк до ОСОБА_2, на предмет іпотеки - базу відпочинку Волна - було звернуто стягнення (том 1, а.с. 38-41).

Згідно із висновком № 10 будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 266/259/15-ц від 17.04.2015 року, складеного судовим експертом ОСОБА_4, дійсна вартість бази відпочинку «Волна», яка розташована за адресою пров. Маяковського д. 2-А, смт. Ялта, Першотравневого району Донецької обл., на дату оцінки може складати 32204 дол. США. Вказаний технічний стан конструктивних елементів відноситься до ІІІ категорії технічного стану, а саме до непридатного до нормальної експлуатації, та не дозволяє використовувати базу відпочинку за її призначенням (том 1, а.с. 47-48).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 59057696 від 13.05.2016 р. право приватної власності на базу відпочинку ОСОБА_4, розташовану за адресою: провул. Маяковського, буд. 2-а, смт. Ялта, Першотравневий район, Донецької області, належить ПАТ «ОТП Банк», на підставі договору іпотеки РМ-SМЕ 107/078/2008 від 04.03.2008 року, дата державної реєстрації 13.05.2016 року (том 1, а.с. 9-11).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ч.1 ст.37 ЗУ «Про іпотеку» (редакція, що діяла на момент укладання спірного договору) Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 38 зазначеного Закону України, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають бути зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Укладаючи договір іпотеки 04 березня 2008 року, сторони врегулювали свої відносини на власний розсуд, зазначивши крім обов'язкових умов договору ще й власні, а саме: відповідно до п.п. 6.4.2 іпотечного договору, іпотекодержатель зобов'язаний реалізувати предмет іпотеки протягом 1 року, а суму, отриману від реалізації, направити на погашення боргових зобов'язань та інших фактичних вимог.

На власний розсуд та в порядку, передбаченому п. 6.4 договору іпотеки, сторонами було обрано шлях позасудового врегулювання питання щодо порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підстави припинення зобов'язання визначені главою 50 ЦК України. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 598 ЦК України припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтями 598 - 609 ЦК України передбачено виключний перелік підстав та випадків припинення зобов'язальних відносин, серед яких добровільна передача предмета іпотеки іпотекодержателю не є підставою припинення зобов'язальних відносин і боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

Таким чином, набуття права власності на предмет іпотеки є правом, а не обов'язком іпотекодержателя, зобов'язання за кредитним договором від 4 березня 2008 року, забезпеченим договором іпотеки, в повному обсязі не виконані, предмет іпотеки не реалізований, тому, відсутні підстави вважати, що правовідносини сторін кредитного договору є припиненими, а іпотекодавець звільнений від відповідальності за невиконання боржником грошового зобов'язання.

Крім того, суд вірно вмотивував свою відмову у задоволені позовних вимог щодо припинення договору іпотеки і тому, що ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 25.02.2014 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року вже встановлено, що строк виконання п. 6.4.2 іпотечного договору ПАТ «ОТП Банк» порушено не було, у звязку з чим відсутні правові підстави для визнання іпотеки припиненою 19.01.2009 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведені обставини і норми процесуального закону, доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд незаконно не врахував висновки судової експертизи, згідно з якими змінилася вартість предмету іпотеки, не мають значення для вирішення позовних вимог про визнання іпотеки припиненою з певного часу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про тлумачення угоди, суд встановив, що ПАТ «ОТП Банк» набув права власності на предмет іпотеки 13.05.20196 року, після його реєстрації в установленому законом порядку, що й вважав необхідним розтлумачити в рішенні. В решті позовних вимог суд відмовив, оскільки вважав вимоги про тлумачення договору іпотеки в цілому, намірів і волі іпотекодержателя щодо договору іпотеки цілому і окремого пункту, подальша поведінка іпотекодержавтеля такими, що не потребують тлумаченню, оскільки це прямо випливає зі змісту договору.

З таким висновком в частині відмови в позовних вимогах погоджується колегія суддів, але вважає висновок суду в частині тлумачення часу переходу до відповідача права власності на предмет іпотеки таким, що не відповідає вимогам матеріального права.

Положеннями статті 213 ЦК України передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумачення правочину може бути здійснене судом з метою встановлення точної волі сторін такого правочину та може мати місце тоді, коли правочин носить суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, позивач просить розтлумачити всю угоду іпотеки і п.п. 6.4.2 з застереженням до зазначеного підпункту; час переходу права власності на предмет іпотеки в разі невиконання вимог іпотечного повідомлення; обов'язковість подальшої поведінки іпотекодержателя в зв'язку з звичаями ділового обороту і вимогами Законодавства України, що регламентують оформлення права власності на предмет іпотеки та/або його подальшого продажу.

Суд першої інстанції правильно керувався нормами ст.213 ЦК України щодо відсутності підстав для тлумачення договору в цілому, оскільки зі змісту правочину не вбачається, що він носить суперечливий характер, що неможливо встановити волю і намір сторін, або є інші причини для тлумачення договору, визначені вказаною нормою закону. Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції від 05.11.2013 року і ухвали апеляційної інстанції від 25.02.2014 року за позовом ОСОБА_2 до Банку про зобовязання зареєструвати право власності на предмет іпотеки, встановлено, що п.6.4.2 іпотечного договору суперечить вимогам закону, але не може бути підставою для припинення кредитного договору (т2 а.с.30). Отже, зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 про тлумачення договору вбачається намір ревізувати попередні рішення суду для вирішення вимог про припинення договору іпотеки з моменту, визначеного позивачем.

Тому висновок суду про відмову в тлумаченні договору іпотеки в цілому відповідає обставинам справи, вимогам закону, підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.

Разом з тим, неможливо не погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що замість вирішення вимог про порядок виконання умов договору (пункту 6.4.2), суд помилково зазначив певні конкретні обставини, що наступили внаслідок виконання умов договору, що не оспорюється сторонами і не є предметом позовних вимог.

Тому, згідно з вимогами ст.309 ЦПК України, рішення суду в частині тлумачення договору іпотеки , укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 04.03.2008 р., щодо моменту набуття ПАТ «ОТП Банк» права власності на предмет іпотеки 13.05.2016р., підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про повну відмову у вимогах про тлумачення договору іпотеки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення в решті вирішених судом вимог нічим не мотивовані, не ґрунтуються на законі, зводяться до незгоди із оскаржуваним рішенням, попередніми судовими рішеннями, і висновків суду не спростовують.

У звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 464,64 гривні. При цьому колегія суддів виходить з того, що за оскарження рішення суду із двома немайновими вимогами, він повинен був сплатити судовий збір в сумі 1212,64 грн (551,2 грн х 2 х 110%), а фактично оплатив тільки 748 грн, отже, різниця в розмірі 464,64 грн підлягає стягненню в дохід держави.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 травня 2017 року скасувати в частині тлумачення договору іпотеки РМ-SМЕ 107/078/2008, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 04.03.2008 р., щодо моменту набуття ПАТ «ОТП Банк» права власності на предмет іпотеки 13.05.2016р., у вимогах про тлумачення договору іпотеки відмовити повністю.

В решті залишити рішення суду без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 464 (чотириста шістдесят чотири) гривні 64 копійки.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :

ОСОБА_1

ОСОБА_6

ОСОБА_7