Справа № 577/2990/17
Провадження № 2/577/1204/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі :

головуючого судді Семенюк І.М.

при секретарі Кузнєцовій .В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплогарант», третя особа: начальник Комунального підприємства «Теплогарант» ОСОБА_4 про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення , поновлення на займаній посаді , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати незаконним і скасувати наказ № 37-К від 14 червня 2017 року КП Теплогарант в частині звільнення його з посади головного технічного керівника, поновити його на вказаній посаді, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення, а також, стягнути моральну шкоду, яку він оцінює в в пять тисяч гривень. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що на підставі розпорядження міського голови № 139 від 1 липня 2007 року він був призначений на посаду директора КП Теплогарант , а потім працював на різних посадах , однак, 19 червня 2017 року наказом № 37-К від 14.06.2017 року був звільнений з посади головного технічного керівника , згідно п. 1 ст. 40 КзпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці. Вважає своє звільнення незаконним, проведеним з порушенням вимог трудового законодавства, а саме статей 42,43, 49-2 КЗПпУкраїни, та таким, що порушує його трудові права. Керівництвом КП Теплогарант при попередженні про звільнення не було запропоновано йому перейти на іншу роботу чи перекваліфікуватися , не було доведено про зміни в штатному розкладі та дату прийняття нового штатного розкладу. Порушенням трудових прав , повязаних з незаконним звільненням з роботи, не дало йому можливості задовольняти в повному обсязі свої життєві потреби , що спричинило зміни у життєвих стосунках, які потребують додаткових зусиль для організації свого життя , і вказане завдало йому моральних страждань,свою моральну шкоду оцінює у 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Пояснив, що процедуру вивільнення не оспорює, однак вважає, що порушено його право на працевлаштування , оскільки, як він дізнався пізніше, що 20 червня 2017 року на підприємстві введено нові посади і їх обовязки дублюють ті, які виконував він, а йому не було запропоновано повернутися для працевлаштування на новостворені посади.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача комунального підприємства «Теплогарант», за довіреністю ОСОБА_3, проти позовних вимог заперечує та пояснила, що звільнення ОСОБА_1 з посади головного технічного керівника КП Теплогарант було проведено згідно чинного законодавства про працю України, в суворій відповідності з вимогами, що ставляться до розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, на яке надано згоду профспілковим комітетом, на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці, що й потягло вивільнення працівників, які були належним чином попереджені про наступне вивільнення та при звільнені ним було виплачені усі виплати, видано трудову книжку і подано звіт до Центру зайнятості. На підприємстві відбулися внутрішні процеси формування структури і штату працівників, що віднесено виключно на вирішення власника або уповноваженого ним органу. До того ж , позивач не оспорює процедуру вивільнення, він не погоджується, що йому не було запропоновано посаду згідно нового штатного розпису і не працевлаштовано на посаду, подібну за посадовими обовязками, які виконував він за займаною посадою. Однак, його заперечення з цього приводу не стосуються процедури вивільнення і можуть бути предметом розгляду за іншими підставами. Крім того, позивач не звертався до підприємства з заявою про його працевлаштування за новим штатним розкладом. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вимоги безпідставні.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснював, що скорочення чисельності та штату працівників підприємства стало наслідком його економічної кризи та необхідним заходом для запобігання банкрутству. Порядок вивільнення працівників підприємством дотримано і порушень трудових прав не допущено. Посада позивача віднесена до служби головного інженера. В цій службі було проведено зміни в організації праці і частину обовязків, які виконував позивач, покладено на особу , яка веде цифровий облік теплової енергії, а позивач має освіту і навички, які може використати лише виконуючи роботу, повязану з використанням технічного обладнання, а не облікову. В той же час, обовязки , повязані з виконанням технічніх функцій, вмінено іншому працівнику додатково до виконуваних ним раніше обовязків, тому необхідність у посаді технічного працівника у підприємства перестала існувати, а також ця посада не передбачена Єдиним довідником професій системи теплопостачання, до якої відноситься КП Теплогарант , в звязку з чим і була скорочена. Просить розгляд справи проводити без його участі, в задоволенні вимог відмовити( а.с. 60).

Суд, вислухавши пояснення сторін , представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Комунального підприємства Теплогарант з 1 липня 2004 року на посаду директора КП Теплогарант (а.с. 7,8).Наказом № 37-К від 14.06.2017 року, у звязку зі змінами в організації виробництва і праці , на підставі наказу № 73 від 14.03.2017 року скорочено посаду головного технічного керівника ОСОБА_1, переведення ОСОБА_1 на інші посади не можливо у звязку з відсутністю вакансій . Про вивільнення ОСОБА_1 попереджений персонально 19.04.2017 року наказом № 27-К під особистий підпис. Спілкою трудового колективу КП Теплогарант 08.06.2017 р. надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 ( а.с. 9, 45-54) і вказані обставини позивачем не оспорюються.

Згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності зі ст. 49-2 КзпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у звязку із змінами в організації виробництва і праці, повязаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Позивач, посилаючись на вказану норму, зазначає, що власник зобовязаний повідомити про внесення змін до штатного розпису та прийняття нового штатного розпису, про що видати відповідний наказ.

В той же час , вказана норма КзпП України не містить таких обовязків власника, тому посилання позивача є безпідставними.

Як вбачається з письмових заперечень представника відповідача, які підтримані в судовому засіданні, позивачу керівництвом підприємства не пропонувалося переведення на іншу посаду через її відсутність. А скорочувана посада, яку займав позивач, була єдиноюна підприємстві. Вказані обставини також не оспорюються позивачем.

Як вбачається зі Статуту КП Теплогарант, підприємство належить до комунальної власності територіальної громади м. Конотоп , є юридичною особою , діє на умовах повного господарчого розрахунку (а.с. 31-38) .

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис.

З огляду на викладене , право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, внесення змін у штатний розпис на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити вивільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Дослідивши раніше діючий і новий штатні розписи Комунального підприємства Теплогарант, суд приходить до висновку, що у відповідача дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці факту скорочення штату Комунального підприємства Теплогарант, що дійсно на час звільнення позивача відсутні вільні посади і що посада, яку він займав , дійсно була єдиною( 27-29). Посадові інструкції начальника паливно-енергетичного відділу, інженера-технолога,інженера-енергетика містять відмінні обовязки технічного керівника (62-74).Керівник підприємства ОСОБА_5 у своїй діяльності керується повноваженнями наданими йому Контрактом з міським головою та Статутом підприємства «Теплогарант», зокрема, уповноважений самостійно визначати структуру управління підприємством, визначати штати з урахуванням фонду оплати праці; організовувати роботу підприємства, приймати на роботу та звільняти працівників підприємства тощо ( а.с.31-41).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України встановлено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема, працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Аналізуючі зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України щодо засад змагальності процесу і надання доказів, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, позивачем ніяким чином не спростовані доводи представника відповідача, надані ним письмові докази щодо законного обґрунтування його звільнення з роботи за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. А обставини, на які посилається позивач, є безпідставними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено з дотриманням законодавства про працю України, у відповідності з вимогами, що ставляться до розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України . При звільненні позивача його прав порушено не було, оскільки відповідачем дотримано процедуру такого звільнення, а тому відсутні підстави для визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Керуючись ст. 40, 42, 49-2, 232, 235 КЗпП України, ст. 64 ГК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", ст. ст. 10, 11, 57-60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу №37-к від 14 червня 2017 року про звільнення його з посади головного технічного керівника комунального підприємства «Теплогарант», поновлення на посаді головного технічного керівника та стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди в розмірі пять тисяч гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Семенюк І. М.