Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1037/17
Провадження № 2/321/467/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок. Позов мотивований тим, що 27 березня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був укладений договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Любимівка, вул. Леніна, 103, який був посвідчений державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області. 15 травня 2007 року позивач ОСОБА_1 купив у ОСОБА_4 житловий будинок, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Любимівка, вул. Леніна, 103, за 350 доларів США, про що була складена відповідна розписка. 7 липня 2009 року помер ОСОБА_4. На час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з ОСОБА_4, щодо усіх істотних умов договору, отримав вищевказаний житловий будинок. Позивач вселився в будинок за адресою: с. Любимівка, вул. Леніна, 103, сплачує всі комунальні платежі. На теперішній час позивач вирішив зареєструвати вищевказаний житловий будинок у державного реєстратора Михайлівської РДА Запорізької області та внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, але це не може зробити, оскільки ОСОБА_4 помер.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27 березня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, був укладений договір купівлі продажу житлового будинку за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, с. Любимівка, вул. Леніна, 103, який був посвідчений державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області.

Згідно розписки, складеної 15 травня 2007 року, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 350 доларів США, за продаж будинку, який знаходиться за адресою: с. Любимівка, вул. Леніна, 103.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 8 липня 2009 року ОСОБА_2 сільської радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_4 помер 7 липня 2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблений актовий запис № 14.

Згідно довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 15 лютого 2017 року № 118, інвентаризаційна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с Любимівка вул. Дружби, 103, станом на 15 лютого 2017 року становить 11849 грн.

Відповідно до довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 16 лютого 2017 року № 118, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька область Михайлівський район с Любимівка вул. Дружби, 103, згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 16 лютого 2017 року, зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2001 року за № 430.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1 ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин.

Даний термін зявився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Договір купівлі-продажу житлового будинку від 15 травня 2007 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття.

Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР.

Між тим, як встановлено в ході судового розгляду, на час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов договору, отримав у власність від нього вищевказаний житловий будинок та вселився туди. Позивач ОСОБА_1 мешкає в даному житловому будинку по теперішній час, сплачує всі комунальні платежі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК).

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом розписки, в якій зазначено предмет продажу, визначена ціна продажу.

Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору.

7 липня 2009 року помер ОСОБА_4.

За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона померла, та не встигла нотаріально оформити угоду і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним.

Стаття 392 ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) визначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу житлового будинку від 15 травня 2007 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу будинку фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору, за таких обставин позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок № 103 по вул. Дружби в с. Любимівка, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання договору дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № 103 по вул. Дружби в с. Любимівка Михайлівського району Запорізької області.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5