Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1198/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

20.07.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів Єгорової С.М., Дуковського О.Л.

при секретарі Савченко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN1305 від 01.03.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 27.04.2016 року становить 62 419,58 грн., з яких: 15 682 грн. заборгованість за кредитом, 45 605, 65 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1131,93 грн. заборгованість за комісією. Оскільки заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 23 795, 47 грн., тому різниця складає 38 624,11 грн.

Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 624,11 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційні скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, при цьому відповідачем заявлено про застосування положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, що є підставою для відмови в позові.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 01 березня 2007 року між сторонами укладено договір № SAMDN1305 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки до березня 2010 року /а.с.12, 46/.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 27 квітня 2016 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед банком складає 62 419,58 грн., з яких заборгованість за кредитом 15 682 грн., заборгованість по відсотках 45 605,65 грн., комісія 1131,93 грн. /а.с.5-10/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 23 795, 47 грн./а.с.4/, що свідчить про доведеність факту отримання кредиту ОСОБА_2 у позивача, а також про неналежне виконання відповідачем кредитного договору.

Належних і допустимих доказів про сплату заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав під приводом їх відсутності, оскільки не зберіг. На пропозицію суду надати витяг про рух коштів по картковому рахунку та надання йому для цього перерви, відповів відмовою.

Таким чином, відповідач не спростував наявність заборгованості за кредитним договором №SAMDN1305 від 01.03.2007 року перед позивачем, тоді як позивач надав докази про її наявність.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.

У запереченні на позов відповідач просив застосувати позовну давність до вимог банку /а.с.45/.

За змістом статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як убачається з розрахунку заборгованості, 25 січня 2016 року відповідачем було здійснено платіж в сумі 682 грн., що свідчить про визнання ним боргу перед банком, а тому наслідки пропуску строків позовної давності щодо щомісячних платежів не можуть бути застосовані, оскільки строк їх вимоги переривався на підставі ч. 1 ст. 264 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь банку заборгованість по відсотках за період з 27 травня 2013 року по 27 квітня 2016 року в сумі 25 322,24 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 25 322,24 грн. та судові витрати в сумі 2893, 80 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: