Провадження №2/712/558/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Соснівський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, Державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення ОСОБА_4 міської ради про скасування рішення міської ради та скасування запису державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, Державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення ОСОБА_4 міської ради про визнання незаконним та скасування рішень ОСОБА_4 міської ради, скасування запису про державну реєстрацію права власності вказуючи на те, що він являється власником 17/25 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Кавказькій 236 у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 03.03.2006 року та договором дарування від 03.03.2006 року. Інша частина домоволодіння 8/25 належить відповідачу ОСОБА_3. Рішенням ОСОБА_4 міської ради № 953 від 13.09.1956 року за вказаним домоволодіння було закріплено земельну ділянку площею 855 кв.м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2013 року у цивільній справі № 2-31/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та встановлено між сторонами порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, відповідно до варіанту № 6 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 23/12 від 17.05.2013 року. Згідно вказаного висновку експертизи у фактичному користуванні сторін знаходиться земельна ділянка площею 885 кв.м. яка відповідно до рішення ОСОБА_4 міської ради 1956 року № 953 була передана у постійне користування, 829,5 кв.м. Встановити обставини, за рахунок яких з`явилася недостача площі вказаної земельної ділянки при проведенні експертизи не було можливості, а тому експерт проводив розрахунки по встановленню порядку користування земельною ділянкою виходячи саме з фактичної площі земельної ділянки. Таким чином ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 559,73 кв.м, ОСОБА_3 261,11 кв.м., а в спільне (загальне) користування сторін виділено земельну ділянку площею 8,66 кв.м. Крім того, суд дозволив ОСОБА_1 здійснити приватизацію земельної ділянки площею 559,73 кв.м. за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236 без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_1 земельна ділянка була ним приватизована у 2014 році.

Згідно п. 1.6 рішення ОСОБА_4 міської ради від 13.03.2014 року № 4-576 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» ОСОБА_1 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, загальною площею 0,0549 га, тобто на 10 кв.м. менше, ніж йому було наділено рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2013 року, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до п.1.6.1 вказаного рішення ОСОБА_4 міської ради, на земельній ділянці, яка рішенням суду від 29.05.2013 року була передана у спільне користування сторін, встановлено безоплатний безтерміновий земельний сервітут на користь громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (право проходу) до оголовка витяжки вентиляції погребу та водопровідного колодязя для обслуговування зовнішніх конструктивних елементів і житлової прибудови та частин житлової будівлі. У подальшому позивачу було видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.04.2014 року, індексний номер: 19943252 та зареєстровано право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 5213003 від 02.04.2014 року. Влітку 2016 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 приватизував свою частину земельної ділянки. Згідно п. 1.2 рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.06.2016 року № 2-722, ОСОБА_3 було безоплатно передано у власність земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, загальною площею 0,0270 га для будівництва, та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Позивач вважає, що отримання ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку в таких розмірах та його державна реєстрація порушує його законне право на володіння та користування земельною ділянкою, яка виділена, у тому числі і позивачу для спільного користування, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Відповідач ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку площею, яка не відповідає площі земельної ділянки, що передана йому у користування, оскільки до приватизованої ділянки включена частина земельної ділянки переданої йому та позивачу в спільне користування, адже саме на таку площу й збільшилась земельна ділянка. Тобто всупереч рішення суду, згідно якого було встановлено межі землекористування ОСОБА_3 самовільно захватив земельну ділянку спільного користування, чим позбавив позивача можливості користуватися нею, а як наслідок останній не має можливості обслуговувати конструктивні елементи своєї частини житлової прибудови будинку. За таких обставин позивач позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою всупереч вимогам ст. 141 Земельного кодексу України. Внаслідок чого приватизована площа земельної ділянки ОСОБА_3, з урахуванням тієї частини земельної ділянки, яка передана для спільного користування, не відповідає його ідеальній частці у праві часткової власності на нерухоме майно, та є порушенням вимог ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України. Крім того, землевпорядна документація на ділянку ОСОБА_3 має невідповідність зазначеним вимогам законів, оскільки останній не звертався, а відповідач ОСОБА_1 не погоджував йому межі земельної ділянки, що в подальшому стало підставою для прийняття ОСОБА_4 міською радою незаконного рішення в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею, яка суперечить рішенню суду та не відповідає ідеальній частці останнього.

Позивач просить визнати незаконним та скасувати п.1.1. рішення ОСОБА_4 міської ради від 19.04.2016 року № 2-477, п. 1.2. рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.06.2016 року № 2-722, також просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення ЧМР ОСОБА_6 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30522461 від 19.07.2016 року щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,0270 кадастровий номер :03:021:0185 за ОСОБА_3, та визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності , внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14.07.2016 року за № 15462087 щодо державної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 0,0270 га., кадастровий номер :03:021:0185, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236. Зобов`язати Реєстраційну службу Департаменту організаційного забезпечення ОСОБА_4 міської ради скасувати запис № 15462087 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2016 року про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, загальною площею 0,0270 га., кадастровий номер :03:021:0185, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236.

Представник позивача адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, обґрунтовуючи тим, що комплекс робіт, який проводився в процесі розробки технічної документації із землеустрою передбачав врахування вже існуючих меж земельних ділянок, які перебувають у власності інших громадян. Так як земельна ділянка вже перебувала у власності позивача, то координати поворотних точок належної йому земельної ділянки вже існували в системі координат, тому приватизація належної ОСОБА_3 земельної ділянки відбувалась з урахуванням меж земельної ділянки позивача, тому права позивача при приватизації земельної ділянки порушено не було.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_9 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача Державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення ОСОБА_4 міської ради в судове засідання не з»явилась, надалу суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність. У вирішенні спору покладалась на розсуд суду.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 17/25 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Кавказькій 236 у м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 03.03.2006 року та договором дарування від 03.03.2006 року. Інша частина домоволодіння 8/25 належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.1996 року. Рішенням ОСОБА_4 міської ради № 953 від 13.09.1956 року за вказаним домоволодіння було закріплено земельну ділянку площею 855 кв.м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2013 року у цивільній справі № 2-31/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою та про усунення перешкод, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та встановлено між сторонами порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, відповідно до варіанту № 6 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 23/12 від 17.05.2013 року. Крім того вказаним рішенням суду було дозволено позивачу здійснити приватизацію земельної ділянки площею 559,73 кв.м. за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236 без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_3 В подальшому згідно п. 1.6 рішення ОСОБА_4 міської ради від 13.03.2014 року № 4-576 «Про передачу громадянам земельних ділянок у власність» позивачу було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, загальною площею 0.0549 га., про що було видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.04.2014 року, індексний номер: 19943252 та зареєстровано право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права на та їх обтяжень, номер запису про право власності: 5213003 від 02.04.2014 року .

Згідно п. 1.2 рішення ОСОБА_4 міської ради від 24.06.2016 року № 2-722 ОСОБА_3 було безоплатно передано у власність земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Кавказька, 236, загальною площею 0,0270 га. Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_3 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 15462087 від 14.07.2016 року.

Посилання позивача на те, що в порушення вимог ст. 96 ЗК України відповідач ОСОБА_3 не погоджував меж земельної ділянки під час розроблення технічної документації із землеустрою, суд оцінює критично, оскільки вказана норма закону не передбачає погодження меж. Крім того, комплекс робіт, який проводився в процесі розробки технічної документації із землеустрою передбачав врахування вже існуючих меж земельних ділянок, які перебувають у власності інших громадян. Враховуючи те, що земельна ділянка вже перебувала у власності ОСОБА_1, то координати поворотних точок належної йому земельної ділянки вже існували в системі координат. Таким чином, суд вважає, що приватизація належної ОСОБА_3 земельної ділянки відбувалась з урахуванням меж земельної ділянки позивача, а тому він і не повинен був узгоджувати межі земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЗК України, земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що позивач не реалізував свого права на встановлення сервітуту. Він не розробляв технічну документацію із землеустрою сервітуту і не зареєстрував вказаний сервітут

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Посилання позивача на те, що в спільне (загальне) користування сторін виділено земельну ділянку площею 8, 66 кв.м. (умовно його частина з цієї земельної ділянки складає 4,33 кв.м.) суд не приймає до уваги. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0009 га. розташовану по вул. Кавказькій, 236 в м. Черкаси сформований станом на 22.04.2016 року вбачається, що земельна ділянка є комунальною власністю, а тому орган місцевого самоврядування мав право надати її у власність будь-кому.

Посилання позивача на те, що статтею 141 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, але зазначає, що такої підстави, як передача спільної земельної ділянки від співкористувача іншому співкористувачеві у власність, без погодження першого співкористувача вказана стаття не передбачає. Дане твердження суд оцінює критично, оскільки земельною ділянкою площею 8,66 кв.м. розташованою по вул. Кавказькій, 236 позивач ніколи не володів, документ, який би посвідчував його право володіння цією земельною ділянкою відсутній, а тому його право ніяким чином не порушено.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що ні відповідачем ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 міською радою не було порушено право власності позивача на земельну ділянку площею 0,0549 га, розташовану за вказаною адресою, яка була надана позивачу на підставі рішення № 4-576 від 13.03.2014 року. А той факт, що позивач приватизував земельну ділянку на 10 кв.м. меншу ніж визначено рішенням суду від 29.05.2013 року суд не може покласти в основу рішення, оскільки позивач погодився на приватизацію саме земельної ділянки площею 0.0549 га., та не оскаржував вказане рішення ОСОБА_4 міської ради, яким була виділена у власність позивачу. Більш того, позивач першим приватизував земельну ділянку, ніж відповідач ОСОБА_3

Суд вважає, що ОСОБА_4 міською радою рішення щодо приватизації земельної ділянки відповідачем ОСОБА_3 прийнято в межах компетенції міської ради та у спосіб передбачений законодавством.

Не надано позивачем і доказів стосовно того, що відповідач заперечує встановлення земельного сервітуту на даній ділянці. Як зазначив відповідач в судовому засіданні, заперечень щодо встановлення земельного сервітуту між ним та позивачем він не має.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підтверджені доказами.

Керуючись: ст.ст.5,10,11,88, 209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.16, 317 ЦК України, ст.96, 100, 116, 141 ЗК України, - суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 міської ради, Державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення ОСОБА_4 міської ради про скасування рішення міської ради та скасування запису державного реєстратора про державну реєстрацію права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий :