Провадження № 2/750/442/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Литвиненко І.В.,

за участю секретаря Юрченко І. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль,

в с т а н о в и в :

29.12.2016 року Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся із позовом до ОСОБА_3 в якому просив зобовязати ОСОБА_3 повернути легковий автомобіль ЗАЗ-968М № кузова 1789511, 1992 року випуску мотивуючи позов тим, що на момент смерті інваліда відповідач не була зареєстрована за місцем реєстрації інваліда, а тому підстав утримувати у себе автомобіль у неї нема.

15.02.2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль мотивуючи позовні вимоги тим, що даний автомобіль перебував у користуванні її покійного батька ОСОБА_4, а вона разом із ним проживала та була членом його сімї, а тому має право на набуття права власності на автомобіль ЗАЗ-968М, № кузова 1789511, 1992 року випуску.

В судовому засіданні представник Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації первісний позов підтримав, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 був забезпечений 19.10.1992 року, як інвалід І групи автомобілем ЗАЗ-968М, 1992 року випуску, № кузова 1789511, що підтверджується копією накладної (а.с. 4).

Батьком ОСОБА_3 був ОСОБА_4. 17.01.2015 року ОСОБА_4 помер.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про встановлення факту постійного проживання, позовні вимоги задоволені частково, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_4 померлим 17 січня 2015 року на час відкриття спадщини.

В довідці ОЖБК м. Чернігова № 9000 зазначено, що згідно акту ОЖБК від 02.02.2015 року на день смерті (17.01.2015 року) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній мешкав та вів спільне господарство з дружиною ОСОБА_5 та донькою, ОСОБА_3, яка мешкала без реєстрації (а.с. 8)

Згідно п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року, після смерті інваліда, дитини-інваліда такий автомобіль може бути безоплатно переданий у власність члену його (її) сімї (за бажанням такого члена сімї), який на час смерті інваліда були зареєстровані за місцем реєстрації інваліда, дитини-інваліда.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до ч. 11 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Оскільки ОСОБА_4 знав, що володіє та користується річчю, яка є державною власністю, тобто був законним володільцем речі спірного автомобіля, що вбачається із його зобовязання від 15.10.1992 року (а.с. 73), а також відповіддю Територіального сервісного центру № 7441 від 30.03.2017 року. ОСОБА_3 знала про те, що її батьку автомобіль був виданий у користування, а отже вона знала, що володіє ним незаконно, до прийняття рішення позивачем про передачу їй цього автомобіля.

Виходячи з аналізу норм матеріального права, умовою володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Набуття права власності за набувальною власністю на майно, яке належить володільцю на підставі певного титулу оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, є недопустимим. Відтак, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що ОСОБА_3 не доведено факту добросовісного незаконного (безтитульного) володіння чужим майном, суд доходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки законом чітко розмежовано поняття реєстрація та проживання, а на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_3 разом із ним за адресою: пр. Перемоги, 120/7 м. Чернігів спільно проживала, а не була зареєстрована на час смерті інваліда, крім того не заявляла позовну вимогу про передачу їй автомобіля, первісний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_3 про зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації легковий автомобіль марки ЗАЗ-968М, № кузова 1789511, 1992 року випуску.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації 1378 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя