АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі: Гоін В.С.

за участю осіб:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування послався на те, що ухвалюючи рішення суд не врахував вимоги розумності та справедливості глибини щодо його фізичних та моральних страждань і істотність вимушених змін у його житті. Безпідставною вважає відмову суду у стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди, оскільки інвалідність отримана ним в результаті виконання службових обов'язків, а тому вважає заявлені позовні вимоги достатньо обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційної інстанції просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Єдиний унікальний номер справи: 760/3298/17-ц
Номер провадження: 22-ц/796/7028/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Л.А. Шереметьєва
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д. Поливач
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.54), причини неявки він суду не повідомив. Колегія суддів розцінила такі причини як неповажні та вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності позивача з урахуванням вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. Неявка вказаної особи в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову суд виходив з недоведеності та безпідставності заявлених ним вимог. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо відсутності передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 проходив військову службу в Збройних силах СССР з січня 1966 року по грудень 1984 року. Йому діагностовано виразкову хворобу - виразка цибулини 12-палої кишки, яка отримана позивачем в період проходження ним військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 154 від 19.02.1981 року.

У серпні 2005 року ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв'язку із хворобою, яка виникла в період проходженням ним військової служби, що підтверджується довідкою до Акта огляду медико - соціальної експертної комісії серії АД № 030165 від 25.08.2005 року (а.с.7).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не був військовослужбовцем Збройних сил України або іншого творення відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, а проходження ним військової служби відбувалося у період існування УРСР. На час звільнення ОСОБА_2 із військової служби, не були сформовані Збройні сили України чи інші військові формування України.

Положеннями ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України або іншого утвореного відповідно законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, так як проходив військову службу у період існування Української Радянської Соціалістичної Республіки, коли Збройні Сили України та інші військові формування створені не були. Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні позову колегією суддів відхиляються як необґрунтовані та такі, що суперечать зібраним у справі доказам, з огляду на наступне.

Так, положеннями ч.4 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Виходячи з роз'яснень, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений даною нормою, передбачений для деліктної відповідальності на спірні правовідносини не поширюється, так як законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців в разі встановлення інвалідності.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку.

Враховуючи, що ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, колегія суддів погоджується, що ця норма матеріального права на дані правовідносини не поширюється, і діє спеціальний закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Норми статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист їх прав, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди, але не встановлює підстави та порядок для задоволення такої вимоги.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку та вини завдавала такої шкоди. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається, у позові ОСОБА_2 лише посилався на спричинення йому моральної шкоди, яку обґрунтовував фізичними, душевними та моральними стражданнями, істотністю вимушених змін у його житті, яких він зазнав у зв'язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання отриманого ним під час проходження військової служби. Але, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували ту обставину, що отримане позивачем захворювання виникло у нього саме у зв'язку з проходженням ним військової служби.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 57-60 ЦПК України визначено, що засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди, причинно-наслідкового зв'язку між отриманим захворюванням і проходженням ним військової служби ще у радянському союзі позивач не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що законодавцем чітко передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців звільнених з військової служби у разі встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби у формі виплати грошової допомоги.

А відтак, висновок суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем заявлених позовних вимог повністю узгоджується з матеріалами справи та вимогами законодавства.

За таких обставин, твердження ОСОБА_2 про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, на думку колегії суддів є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: