Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/9382/16 Головуючий у 1 інстанції Апаллонова Ю.В.
Номер провадження 22-ц/778/2494/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_4» до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійне підприємство «ПМК» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дата ОСОБА_4» (далі ТОВ «Дата ОСОБА_4») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійне підприємство «ПМК» (далі ТОВ «МП «ПМК») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У позовній заяві позивач зазначав, що 18 лютого 2010 року Відкрите акціонерне товариство «БАНК КІПРУ» (далі ВАТ «БАНК КІПРУ»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК» (далі ПАТ «НЕОС БАНК»), та юридична особа ТОВ «МП «ПМК», уклали кредитний договір № 1/10. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного Договору, Банк відкриває ТОВ «МП «ПМК» кредитну лінію у сумі 180000 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 09 червня 2011 року, до кредитного №1/10 18 лютого 2010 року, сторони узгодились внести до Договору зміни, якими ВАТ «БАНК КІПРУ» змінив суму кредиту, шляхом відкриття кредитної лінії ТОВ «МП «ПМК» у сумі 130000 грн., строком з 18 лютого 2010 року по 17 лютого 2015 року включно, зі сплатою до 20 червня 2011 року включно 25 % річних, а починаючи з 21 червня 2011 року - 22 % річних по строковій заборгованості.

ВАТ «БАНК КІПРУ» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ТОВ «МП «ПМК» кредит у сумі 130000 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 18.02.2010 року ВАТ «БАНК КІПРУ» та ОСОБА_3 уклали Іпотечний договір № 02/10 (далі Іпотечний договір), відповідно до якого ОСОБА_3 передав Банку в іпотеку наступне майно: квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою площею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування квартири, що посвідчений ОСОБА_5 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 13 травня 2009 року за реєстровим № 251, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 25299514, виданим Орендним підприємством Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації 12 лютого 2010 року. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в с умі 270780,00 грн.

В свою чергу, ТОВ «МП «ПМК» неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті має прострочену заборгованість.

На виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору ОСОБА_3 та ТОВ «МП «ПМК» було направлено Вимогу, а саме: Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання ТОВ «МП «ПМК» зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.

31 жовтня 2014 року між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «БАНК КІПРУ» та ТОВ «Дата ОСОБА_4» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №1 згідно якого право вимоги заборгованості за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року перейшло до ТОВ «Дата ОСОБА_4».

Одночасно з метою відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «НЕОС БАНК» та ТОВ «Дата ОСОБА_4» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами посвідчений 31 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у відповідності до умов якого, до ТОВ «Дата ОСОБА_4» перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки, який забезпечує виконання кредитних зобов'язань за відступленою на підставі договору факторингу №1 від 31 жовтня 2014 року, заборгованістю за кредитним договором № 1/10 від 18.02.2010 року.

На даний час усі права кредитора за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року належать ТОВ «Дата ОСОБА_4».

На підставі викладеного, позивач просив суд, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року, яка станом на 13.03.2017 року становить 218728,76 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 104 865,55 грн., по відсотках - 76 631,90 грн., пеня 37231,31 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою площею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Яценка, буд. 12, яка належить ОСОБА_3 на підставі Договору дарування квартири, посвідченого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 13 травня за реєстровим №251, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно виданим Орендним підприємством Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації 12 лютого 2010 року шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмету іпотеки в сумі 377811,00 грн. та стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дата ОСОБА_4» витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2017 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року, яка станом на 13.03.2017 року становить 199885,00 грн. та складається із заборгованості: за кредитом - 104865,55 грн., по відсотках - 76631,90 грн., пеня 18387,55 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою площею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3Є, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмету іпотеки не нижче 377811,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Дата ОСОБА_7» суму судового збору в розмірі 2998,11 грн.

Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області повернути ТОВ «Дата ОСОБА_4» надлишкову сплачену суму судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 1152,32 грн.

В решті частині вимог відмовлено.

ОСОБА_6 погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суд першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. ОСОБА_6 може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 18 лютого 2010 року ВАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Металургійне підприємство «ПМК» укладено кредитний договір № 1/10. Відповідно до умов кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію у сумі 180000 грн., на поповнення облікових коштів та сплату витрат, з поточною діяльністю підприємства з 18 лютого 2010 року по 17 лютого 2015 року зі сплатою відсотків 25% річних ( а.с. 54- 57).

09 червня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №1/10 від 18.02.2010 року, згідно до якої сторони узгодили внесення змін до кредитного договору, якими Банк змінив суму кредиту, шляхом відкриття кредитної лінії Позичальнику у сумі 130000 грн., строком з 18.02.2010 року по 17.02.2015 року, зі сплатою до 20.06.2011 року 25% річних, а починаючи з 21.06.2011 року -22 % річних по строковій заборгованості та 27% річних в разі недотримання термінів погашення кредиту. (а.с. 58-59).

Боржник ТОВ «ПМ «ПМК» неналежно виконував взяті на себе зобовязання, у результаті чого станом на 13.03.2017 року виникла заборгованість 218728,76 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 104 865,55 грн., по відсотках - 76 631,90 грн. 90 коп., пеня 37231,31 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір №2/10, відповідно до якого ОСОБА_3 передав ВАТ «Банк Кіпру» в іпотеку квартиру загальною площею 44,63 кв.м. житловою пдощею 28,24 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2, яка належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 13.05.2009 року за реєстровим № 251 сторони оцінили предмет іпотеки в 270780,00 грн. (а.с. 60-63).

09.06.2011 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до Іпотечного договору №02/10 від 18.02.2010 року р.н. №877, згідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до Іпотечного договору № 02/10, виклавши перший абзац п. 1 Договору у новій редакції. (а.с. 64-65).

Згідно умов Договору іпотеки відповідач виступає майновим поручителем ТОВ «МП «ПМК».

31.10.2014 року між ПАТ «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обовязків ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Дата ОСОБА_4» було укладено Договір факторингу №1 згідно якого право вимоги заборгованості за Кредитним договором №1/10 від 18.02.2010 року перейшло до ТОВ «Дата ОСОБА_4». (а.с. 33-45).

Одночасно з метою відступлення прав за іпотечними договорами між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Дата ОСОБА_4» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 31.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, у відповідності до якого, до ТОВ «Дата ОСОБА_4» перейшли права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 02/10 від 18.02.2010 року укладеного між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 1/10, укладеним між ВАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Металургійне підприємство «ПМК». (а.с. 46-47).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до реєстру заборгованості боржників до ТОВ «Дата ОСОБА_4» перейшла заборгованість за кредитним договором № 1/10 від 18.02.2010 року в розмірі 114520.49 грн. ( а.с. 44-45).

31.10.2014 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та проведено державну реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору № 02/10 від 18.02.2010 року, Іпотекодержатель: ТОВ «Дата ОСОБА_4», Іпотекодавець ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_3 в порядку відступлення прав за договором про передачу прав за іпотечними договорами, посвідченим 31.10.2014 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки. (а.с. 52-53).

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України « Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 12 Закону України « Про іпотеку» у разі порушення іпотекодацем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а вразі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому частиною 2 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» передбачено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Кредитного договору та Іпотечного договору Відповідачу було направлено Вимогу від 14.06.2016 року, а саме: Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана (а.с.73-76).

Заборгованість за кредитним договором № 1/10 від 18.02.2010 року, яка станом на 13.03.2017 року загалом становить 218728.76 грн. підтверджена відповідними розрахунками заборгованості, які скріплені підписом посадової особи і печаткою Банку ( а.с. 176, а.с. 184-197) відповідачем не спростовані.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного субєктом оціночної діяльності від 02.03.2017 року ринкова вартість предмета іпотеки становить 377811.00 грн. ( а.с.146-175).

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно застосувавши ст. ст. 258, 514, 1054 ЦК України, ст. 33 Закону України « Про іпотеку», на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені ( ст. 212 ЦПК України), дійшов до обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1/10 від 18.02.2010 року, яка станом на 13.03.2017 року становить 199885.00 грн та складається: заборгованості за кредитом-104865.55 грн, по відсотках в розмірі -76631.90 грн., та частково пені в розмірі 18387.55 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що до моменту повідомлення про наявність та розмір заборгованості за кредитним договором, зміну кредитора у зобовязанні та зміну реквізитів для здійснення оплати боржник не міг виконувати свого обовязку, у звязку із цим стягненню не підлягають проценти за користування кредитом та пеня за час прострочення, не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 1 Іпотечного договору № 02/10 від 18.02.2010 року сторони цей договір уклали про те, що за кредитним договором № 1/10 від 18 лютого 2010 року ТОВ «Металургійне підприємство « ПМК» зобовязаний повернути ВАТ « БАНК КІПРУ» 180000 грн. в строк до 17.02.2015 року включно зі сплатою 25% річних за строковий кредит та 30% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. І саме в забезпечення виконання зазначеного зобовязання Іпотекодавець ОСОБА_3 передав в іпотеку вищезазначене нерухоме майно.

Тобто, обовязок виконувати умови кредитного договору та повернути кредит в строк до 17.02.2015 року покладено на Боржника, за що виступає майновим поручителем ОСОБА_3

Натомість, ОСОБА_3 не надано підтверджень, що боржником ТОВ «МП «ПМК» виконувались умови кредитного договору та сплачувались чергові платежі первісному кредитору ВАТ «Банк Кіпру» або новому кредитору.

Доводи апеляційної скарги, про те, що судом порушено положення глави 19 ЦК України щодо не застосування позовної давності до вимог позивача є безпідставними, оскільки не узгоджуються із вимогами цивільного процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.11.2014 року (справа №6-160цс14), відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Виконання зобовязання за вказаним кредитним договором мало здійснюватися позичальником шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 7500,00 грн., щомісячно до 27 числа кожного місяця (п. 3.5 Договору). (а.с. 54).

Однак, згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с. 72) вбачається, що останній платіж по погашенню кредиту був сплачений ТОВ «МП «ПМК» 23 червня 2014 року (а.с. 184-197), позов пред'явлено до суду 22 серпня 2016 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Крім того, судом першої інстанції правомірно зменшена сума нарахованої пені в межах строку позовної давності у відповідності до вимог ст. 258 ЦК України, про застосування якої в своїх запереченнях просив відповідач.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди відповідача з розрахунком кредитної заборгованості, який був досліджений в суді першої інстанції та щодо того, що відповідач не може надати свій контррозрахунок, оскільки він не є стороною кредитного договору, не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

За правилами статі 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Якщо відповідач заперечує проти наданих позивачем доказів, якими обгрунтовуються позовні вимоги, тобто виникає спір щодо розрахунку заборгованості стосовно як загальної суми заборгованості, так її складових, то відповідач зобов'язаний за змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК, статей 11 і 60 ЦПК України, довести інший розмір чи відсутність боргу взагалі, зокрема, заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Проте, відповідач не надав доказів на підтвердження таких своїх заперечень, а також не заявляв відповідних клопотань.

За відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача щодо наданого позивачем у справу розрахунку суми боргу по кредитному договору станом на 13.03.2017 року, наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв його до уваги.

Описка, яка міститься в розрахунку заборгованості щодо дати кредитного договору № 1/10 від 17.02.2010 року, замість правильної дати 18.02.2010 року ( а.с. 184-197) не свідчить про те, що зазначений розрахунок є неналежним доказом у справі, оскільки зазначений розрахунок стосується саме вказаного кредитного договору від 18.02.2010 року, оскільки всі дані в розрахунку, зокрема, період нарахування заборгованості та всі інші складові відповідають кредитному договору № 1/10 від18.02.2010 року.

Доводи апеляційної скарги про не співмірність суми заборгованості за кредитом та вартістю іпотечного майна є безпідставними, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи, фактичними обставинами справи та вимогами матеріального закону.

У частині 6 статті 38 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Вартість предмета іпотеки, за правилами частини 7 статті 5 Закону України "Про іпотеку", визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

У преамбулі укладеного 18 лютого 2010 року іпотечного договору зазначено, що цей іпотечний договір укладений між: ВАТ «Банк Кіпру» (іпотекодержатель), з однієї сторони, та фізичною особою ОСОБА_3 (іпотекодавцем), з другої сторони, (разом за текстом договору - сторони), свідчать, що сторони досягли згоди щодо врегулювання усіх майнових та організаційних аспектів на наведених у договорі умовах.

Укладаючи 18 лютого 2010 року іпотечний договір, який беззаперечно підписали іпотекодавці, сторони зазначили, що вартість предмета іпотеки визначена за домовленістю сторін становить 270780,00 грн. Сторони погодилися, що зазначена вартість є приблизною вартістю предмета іпотеки.

Підпис боржника у кредитному договорі та підпис іпотекодавця в іпотечному договорі свідчать про їх згоду на саме таку співмірність - кредит в сумі 130000 грн. і вартість предмета іпотеки (за іпотечним договором) 270780,00 грн.

Відповідно до проведеного в ході розгляду справи звіту про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості від 02 березня 2017 року вартість предмета іпотеки становить 377811,00 грн.

Будь-яких заперечень у суді першої інстанції щодо не співмірності відповідачами не надавалося; і доказів не надавали і клопотань про призначення експертизи - ні економічної щодо визначення суми боргу, ні оцінки будинку, відповідачі не заявляли.

Тобто, при укладенні договорів кредитного і іпотечного сторони діючи добровільно, свідомо самі погодилися передати в іпотеку і визначити предметом іпотеки саме таке майно - житловий будинок, знаючи, що його вартість є значно вищою від суми кредитних коштів, отриманих від банку. І будь-яких заперечень боржник та іпотекодавець по цьому питанню не заявляли, тобто вони були згодні саме із таким співвідношенням суми кредиту і вартістю квартири, яку передавали в іпотеку.

Окрім цього, при укладенні іпотечного договору сторони узгодили питання співмірності, про що свідчить пункт 6.4.3. іпотечного договору про те, що якщо під час реалізації предмета іпотеки отримана грошова сума перевищує розмір зобов'язання та витрат, зазначених у п. 4.3, різниця повертається іпотекодавцю.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та не впливають на законність рішення суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже, є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: