Дата документу 25.07.2017
Справа № 501/1911/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

Головуючого-судді Смирнова В.В.,

при секретарі - Тейбаш Н.Д.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за цивільним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Фірма «Стрелець» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 Харлампієвни, треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Горяц-Т», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Фірма «Стрелець» звернулись до суду з позовом (а.с. 4-8 том справи 2), в якому просять:

- визнати договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 10.02.2010 р., відповідно до якого ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 902600 доларів США, припиненим у звязку з виконанням ОСОБА_6 зобовязань за цим договором в повному обсязі.

- визнати договір купівлі-продажу, укладений 16.02.2010 року, відповідно до якого ТОВ «Фірма «Стрелець», ОСОБА_7 передали у власність, а ОСОБА_4, від імені якої діяв ОСОБА_2, прийняла у власність будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 312, удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання.

- визнати за ТОВ «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_7 право власності на будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення.

- стягнути з відповідачів на користь позивачів витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що в 2004 році між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо передання останнім ОСОБА_6 у позику окремими траншами грошових коштів під проценти.

Письмові угоди між сторонами при цьому не оформлялись через принципову відмову від цього відповідача. За домовленістю сторін при отриманні кожного окремого траншу ОСОБА_6 надавалась ОСОБА_2 розписка про отримання грошей. Так, зокрема, 10.02.2010 р. ОСОБА_6 було отримано від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 902600 дол. США, про що надано розписку.

Позивачі зазначають, що в забезпечення виконання зобовязань між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, 16.02.2010 р. між ТОВ «Фірма «Стрілець», ОСОБА_7, з одного боку, та дружиною ОСОБА_2 ОСОБА_4, з іншого боку, було укладено удаваний договір купівлі-продажу супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташованого в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл. для приховання договору іпотеки, який насправді був вчинений з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики.

ОСОБА_6 наполягає, що в силу ст. 599 ЦК України зобовязання за договором позики станом на сьогоднішній день є припиненим з огляду на виконання, проведене належним чином, оскільки борговий документ розписка від 10.02.2010 р. знаходиться у нього, але обєкт нерухомості у його власність ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_7 не повернутий.

В свою чергу, ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом де просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме: будівлі супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, що розташовані за адресою: Одеської обл., м. Іллічівськ, вул. Паркова, буд. 2-М шляхом його звільнення ТОВ «Горяц-Т» та будь-яких інших осіб, що чинять перешкоди в користуванні такою власністю та стягнути ТОВ «Горяц-Т» витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 20.07.2017 року позовну заяву ОСОБА_4 Харлампієвни до ТОВ «Горяц-Т» про усунення перешкод у користуванні власністю залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У судовому засіданні ОСОБА_6, ОСОБА_7, представник ТОВ «Фірма «Стрілець», який також є представником ТОВ «Горяц-Т», підтримали заявлений ними позов в повному обсязі, просили суд його задовольнити.

У судовому засіданні представники ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заперечили проти задоволення позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Фірма «Стрілець», просили суд задовольнити позов ОСОБА_4 з підстав викладених у ньому. Також пояснили, що договір позики повинен обовязково укладатись в письмовій формі, ніякої згоди між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в 2004 році не було, а тому не може бути припинено зобовязання, якого не існувало та не існує, тобто, відсутній предмет спору. Договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р. не є удаваним.

Заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали цивільної справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правові відносини.

ОСОБА_6, допитаний як свідок, в судовому засіданні пояснив, що між ним та ОСОБА_2 неодноразово досягались домовленості щодо позики грошових коштів та застави майна для забезпечення виконання зобовязань, однак, за бажанням відповідача, договори застави нерухомого майна (іпотеки) оформлювались лише у разі короткострокових позик, в той час як у разі, коли кошти позичались на тривалий чи не визначений (як у даному випадку) час, то ОСОБА_2 вимагав переоформлення майна саме у його власність, надаючи після цього право ОСОБА_6 самому вирішувати час повернення позики.

ОСОБА_7, допитана як свідок, в судовому засіданні пояснила, що вона як довірена особа ОСОБА_6 здійснювала періодичні звірки з ОСОБА_2 щодо ходу погашення ОСОБА_6 зобовязань за позиками, в тому числі за позикою від 10.02.2010 р. Їй відомо, що ОСОБА_6 повернув ОСОБА_2 взяті в борг кошти в повному обсязі 07.07.2016 р., а ОСОБА_2 повернув ОСОБА_6 розписку, яку той написав під час отримання боргу 10.02.2010 р.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що була особисто присутня під час повернення ОСОБА_6 усієї суми боргу ОСОБА_2 07.07.2016 р. Це

відбувалось в офісі ОСОБА_6 по вул. Балківській 124/1 в м. Одесі.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він був присутній і якості медіатора під час переговорів наприкінці 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 щодо порядку погашення позики та викупу обєктів нерухомості, переданих в іпотеку ОСОБА_2 Крім того в переговорах в якості медіатора приймав участь ОСОБА_11 Точну суму боргу щодо якої йшли перемовини свідок не памятає, однак точно мова йшла про повернення значної суми грошей, які ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_2 з метою розвитку свого бізнесу, передавши останньому в якості забезпечення виконання зобовязань приміщення магазинів «Віртус», точну кількість яких він не памятає. Також свідок підписував разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 письмові документи, що складались під час переговорів. ОСОБА_2 від підписання будь-яких документів відмовлявся, але усно погоджувався зі змістом цих документів.

Відповідно до розписки ОСОБА_6І від 10.02.2010 р. ним отримана позика від ОСОБА_2 в сумі 902600 доларів США під 24 % річних з щомісячною виплатою. В якості забезпечення виконання зобовязань з повернення ОСОБА_6 ОСОБА_2 коштів не пізніше 20.02.2010 р. укладається договір купівлі-продажу приміщення по вул. Парковій 2-М. в м. Іллічівську (право власності оформлено на ТОВ «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_7В.). Після повернення коштів в повному обсязі протягом 7-ми днів оформлюється зворотній договір купівлі-продажу зазначеного обєкта (а.с. 11-12, том справи 2).

З наведеної розписки вбачається, що строк повернення боргу в ній сторонами не визначений.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог

цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено, що оригінал розписки від 10.02.2010 р. знаходиться у ОСОБА_6, який надав її для огляду суду, вказаний доказ відповідачами спростований не був, недійсним не визнаний, що розцінюється судом як доказ виконання ОСОБА_6 своїх обовязків за договором позики.

Щодо заперечень представника ОСОБА_2 про відсутність правовідносин за договором позики, то ці заперечення підлягають відхиленню з урахуванням правового висновку Верховного Суду України по справі № 442/8157/15-ц (постанова від 12.04.2017 р.), відповідно до якого письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

За таких обставин, суд вважає, що розписка від 10.02.2010 р. є належним доказом як укладення договору позики між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, так і умов цього договору, а також засвідчує отримання ОСОБА_6 від ОСОБА_2 зазначеної в розписці грошової суми. Тому позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання договору позики від 10.02.2010 р. припиненим у звязку з виконанням зобовязань за цим договором в повному обсязі підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на вимогах закону і доведені в судовому засіданні.

Як вбачається з розписки ОСОБА_6 від 10.02.2010 р. в якості забезпечення виконання зобовязань з повернення ОСОБА_6 ОСОБА_2 коштів не пізніше 20.02.2010 р. укладається договір купівлі-продажу приміщення по вул.. Парковій 2-М. в м. Іллічівську (право власності оформлено на ТОВ «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_7В.).

Дійсно згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р., ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_7 продали ОСОБА_4 будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташоване в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яке складається з літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 312. Від імені покупця ОСОБА_4 договір за довіреністю підписаний ОСОБА_2

Суд відхиляє доводи представника ОСОБА_2 про те, що п. 2 договору купівлі-продажу встановлено, що обєкт був проданий за 104548,20 грн. які продавці

одержали до підписання цього договору, враховуючи, що договір купівлі-продажу, на відміну від договору позики, не є реальним, і його укладення само по собі не є підтвердженням факту передачі грошей. Факт передачі грошових коштів в такому випадку повинен посвічуватись відповідним розрахунковим документом, як от, квитанцією або розпискою продавця. Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суду таких документів під час судового розгляду надано не було.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтями 655 та 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Нормами ст.ст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однак, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що укладання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. не було спрямоване на настання реальних наслідків, так як нібито проданий обєкт нерухомості залишився в володінні та користуванні продавців, в ньому розташований супермаркет «Віртус», в якому здійснює господарську діяльність ТОВ «Горяц-Т». Крім того, залишається чинним Договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 09.09.2005 року, укладений між ТОВ «Фірма «Стрелець», власником якого є ОСОБА_6 з дружиною, та Іллічівською міською радою Одеської області строком дії до 09.09.2054 року, на якій розташований магазин.

Наведене також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 а також ОСОБА_6, наданими ним як свідком, та не спростовані відповідачами. При цьому суд враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від надання пояснень в якості свідка відмовився.

Як вбачається з п. 4 документа від 08.12.2015 р., в порядку забезпечення виконання Стороною 2 (ОСОБА_6І.) зобовязань по поверненню позики та виплати відсотків, Сторони та Афілійовані до сторін особи уклали договори купівлі-продажу наступних обєктів нерухомості, за умовами яких Стороні 1 (ОСОБА_2А.) та зазначеним стороною особам були передані у власність наступні обєкти нерухомості та частки в статутному капіталі, зокрема: ТОВ «Фірма «Стрілець» та ОСОБА_7 продали дружині ОСОБА_2 ОСОБА_4 будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташоване в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яке складається з літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення. Сторона 1 та Афілійовані до неї особи розуміють той факт, що є номінальними власниками зазначених обєктів нерухомості, а укладені договори купівлі-продажу є формою забезпечення зобовязань Сторони 2 по поверненню позики та оплаті відсотків. Сторона 1 гарантує Стороні 2, що в період дії цього договору не буде в будь-який спосіб відчужувати зазначені обєкти нерухомості, окрім випадків, передбачених цим договором, а також не буде перешкоджати господарській діяльності Сторони 2 та афілійованих до неї осіб, що здійснюється на зазначених обєктах нерухомості. Будь-яке

відвідування обєктів нерухомості з метою їхньої перевірки, здійснюється виключно в присутності Сторони 2 (а.с. 9-10 том справи 2).

Суд відкидає доводи представника ОСОБА_2 про те, що документ від 08.12.2015 р. не є договором позики, адже позивач і не стверджує, що цей документ є договором позики, а лише наполягає на тому, що цей документ є формою фіксації домовленостей, досягнутих в ході переговорів між ним та ОСОБА_2 в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10

Крім того суд відхиляє доводи представника ОСОБА_2 щодо заяви ОСОБА_11 від 27.01.2017р. про те, що документ датований 08.12.2015 р. він ніколи не підписував, про існування будь-яких домовленостей, викладених в цьому документі йому нічого не відомо, жодних повноважень на його підписання у нього ніколи не було і не існує, оскільки показання свідка повинні бути надані ним безпосередньо в судовому засіданні, проте ОСОБА_11 незважаючи на неодноразові виклики до суду в якості свідка в судове засідання не прибув та показів під присягою не надав. До того ж допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердив особисту участь ОСОБА_11 під час переговорів ОСОБА_6 та ОСОБА_2 наприкінці 2015 року та підписання ОСОБА_11 документа від 08.12.2015 р. та від 22.12.2015 р.

Таким чином суд доходить висновку, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в дійсності наявні правовідносини за договорами позики, в забезпечення виконання позивачем зобовязань за якими було укладено низку удаваних договорів купівлі-продажу, в тому числі й договору від 16.02.2010 р.

Згідно з частиною 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Частиною 2 цієї статті передбачено, що якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

При цьому, згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України, що надано в п. 25 постанови № 9від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Тобто воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст.203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та зясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Суд вважає, що вчинені сторонами дії не можуть вважатись остаточним відчуженням майна та призводять до правових наслідків, які настають за договором застави.

Таким чином, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р., приховував договір іпотеки, якою забезпечувалось повернення ОСОБА_6 грошових коштів ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч.3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання

боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно до частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином наслідком удаваності правочину є його недійсність.

Відповідно до статті 593 ЦК України у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель. у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

За викладеного вище, суд прийшов до висновку, що позов в частині вимог про визнання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним правочином, який приховав договір іпотеки, підлягає задоволенню.

При цьому, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 повернув ОСОБА_2 суму позики, нерухоме майно, фактично надане в заставу в якості забезпечення виконання зобов'язання, повернуто ОСОБА_7 та ТОВ «Фірма «Стрелець» не було.

Статтею 598 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що підставами для припинення іпотеки є: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним як такий, що в дійсності приховує укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договір іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами 10.02.2010 р. був укладений договір позики грошових коштів, повернення яких було забезпечено передачею в іпотеку обєкта нерухомості. Зобовязання за договором позики було припинено належним виконанням поверненням грошових коштів, у звязку з чим іпотека також вважається припиненою і підстави знаходження обєкта нерухомості у власності ОСОБА_4 відсутні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті

обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Фірма «Стрелець» у межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів в порядку ст. 11 ЦПК України, визнати договір позики від 10.02.2010 р. припиненим, визнати договір купівлі-продажу від 16.02.2010 р. удаваним правочином, визнати іпотеки такою, що припинена, визнати за ОСОБА_12, ТОВ «Фірма «Стрелець» право власності вказаний обєкт нерухомості.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 7, 12, 17, 33, 34, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 16, 509, 526, 590, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 Харлампієвни, треті особи без самостійних вимог: ТОВ «Горяц-Т», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору позики припиненим, визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, визнання іпотеки такою, що припинена, визнання права власності задовольнити.

Визнати договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 10 лютого 2010 року, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_2 в борг грошову суму в розмірі 902 600 (девятсот дві тисячі шістсот) доларів США, припиненим у звязку з виконанням ОСОБА_6 зобовязань за цим договором в повному обсязі.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений 16 лютого 2010 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець», ОСОБА_7 передали у власність, а ОСОБА_4 Харлампієвна, від імені якої діяв ОСОБА_2, прийняла у власність будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 312, удаваним та встановити, що зазначений договір є договором іпотеки, який є таким, що припинений в звязку з припиненням основного зобовязання.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» та ОСОБА_7 право власності на будівлю супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, загальною площею 1359,3 кв.м., розташовану в буд. № 2-М по вул. Парковій в м. Іллічівськ Одеської обл., яка складається з: літ. А, літ. а-1 будівля супермаркету з вбудовано-прибудованими приміщеннями, літ. Б комора, літ. В навіс, І, ІІ мощення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 Харлампієвни на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 1 597,00 грн. (одна тисяча пятдесят девяносто сім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 Харлампієвни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Стрелець» судовий збір в розмірі 2 947,00 грн. (дві тисячі девятсот сорок сім гривень 00 копійок).

Повний текст рішення складено та підписано 25 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через

Іллічівський міській суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_13