Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання дій/бездіяльності протиправною, зобов'язання виплатити 3 % річних, інфляційні втрати та проценти за договорами за касаційними скаргами публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив визнати дії (бездіяльність) публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») протиправними та зобов'язати банк виплатити шляхом видачі через касу готівкою однією сумою (без розстрочення виконання зобов'язання) 3 % річних від простроченої суми грошових зобов'язань в частині сум вкладів розміром 409 936 грн; 3 % річних від простроченої суми грошових зобов'язань в частині сум, нарахованих за вкладами процентів у розмірі 30 804 грн 80 коп.; проценти у розмірі 26 632 доларів 80 центів США, нараховані за умовами вкладу на вимогу; суми встановленого індексу інфляції в розмірі 13 434 489 грн 14 коп.; суми встановленого індексу інфляції за процентами в розмірі 1 009 538 грн 68 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 березня 2015 року він звернувся до ПАТ «Сбербанк» із заявою про видачу йому вкладів, однак відповідач грошові зобов'язання виконав лише 22 червня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ПАТ «Сбербанк», що полягає у невиконанні законних вимог ОСОБА_6 від 16 липня 2015 року, 19 січня 2016 року. Зобов'язано ПАТ «Сбербанк» шляхом видачі через касу готівкою однією сумою (без розстрочення виконання зобов'язання) 3 % річних від простроченої суми грошових зобов'язань в частині сум вкладів в обсязі 409 936 грн; 3 % річних від простроченої суми грошових зобов'язань в частині сум нарахованих за вкладами процентів в сумі 30 804 грн 80 коп.; інфляційні втрати за сумами грошових зобов'язань в обсязі сум вкладів в розмірі 13 434 489 грн 14 коп.; інфляційні втрати за сумами грошових зобов'язань в обсязі нарахованих за вкладами процентів у розмірі 1 009 538 грн 68 коп. В іншій частині позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині стягнення інфляційних втрат, у цій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Сбербанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи позивачу у стягненні інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язань за договорами банківського вкладу та погоджуючись із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення сум 3 % річних та відмови у стягненні процентів за вкладами після настання дати вимоги вкладів, апеляційний суд виходив із того, що за умовами договірних положень ставка процентів з дня настання дати вимоги вкладів до дати погашення сертифікатів становить 0 (нуль) процентів річних, а тому вимога позову в цій частині є необґрунтованою. Суд дійшов висновку про необхідність нарахування 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань за договорами банківського вкладу у період із 06 березня 2015 року по 21 червня 2015 року та безпідставність нарахування інфляційних втрат на прострочену суму, оскільки зобов'язання сторін визначено у доларах США, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 31 грудня 2013 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Сбербанк» було укладено договори банківських вкладів з видачею безкупонних ощадних (депозитних) сертифікатів на пред'явника на загальну суму 2 млн доларів США строком на 367 днів (дата вимоги вкладів - 02 січня 2015 року).

За змістом п. 1.8 договорів банківського вкладу, стороною яких є ОСОБА_6, погашення сертифікату (сплата номінальної вартості такого сертифікату) та сплата процентів за ним відбувається у валюті, в якій сертифікат було випущено, якщо інше не передбачено чинним законодавством України. При цьому погашений сертифікат вилучається банком.

У п. 2.2 договорів сторони визначили, що банк в строк не пізніше 3 (трьох) робочих днів від дня пред'явлення сертифікату для погашення (в разі, якщо пред'явником сертифікату було подано заяву, якою він доручає банку здійснити перевірку (встановити факт) справжності пред'явленого сертифікату в разі невідповідності даних, зазначених в сертифікаті, даним, зазначеним в цьому договорі перераховує суму номінальної вартості сертифіката та нарахованих процентів по ньому на поточний рахунок пред'явника сертифіката, відкритий в банку, або через касу банку (на вибір клієнта), якщо пред'явником сертифікату є резидент України, або сплачує суму номінальної вартості сертифіката та нарахованих процентів по ньому готівкою через касу банку, якщо пред'явником сертифікату є нерезидент України. Сплата процентів, нарахованих за сертифікатом, згідно п. 3.3 договорів, відбувається одноразово при погашенні, достроковому погашенні сертифікату.

Процентна ставка за сертифікатами на період з дня набрання чинності цим договором та по календарний день, що передує даті, яка зазначена як дата вимоги вкладу (п. 1.5 договорів), складає: 8,0 % річних, при цьому сторони в п. п. 1.6.2 п. 1.6 договорів узгодили, що на період з дня настання дати вимоги вкладу до дати настання визначеного за Договором моменту погашення сертифікату проценти нараховуються за ставкою 0 (нуль) процентів річних.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року, що набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Сбербанк» на користь ОСОБА_6 грошові кошти за вкладами у розмірі 2 млн доларів США та проценти за вищезазначеними договорами банківських вкладів у розмірі 150 290 доларів 60 центів США.

Рішення суду виконано відповідачем 22 червня 2015 року.

Вказаним рішенням суду встановлено, що із заявою про видачу вкладів ОСОБА_6 звернувся до банку 02 березня 2015 року. Зазначені обставини є преюдиційними та не підлягають доведенню (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-247цс14 від 28 січня 2015 року та № 6-2311цс16 від 22 березня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши, що за договорами банківських вкладів між сторонами виникли зобов'язання у доларах США, однак зважаючи на те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що до таких грошових зобов'язань положення закону щодо нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях, не застосовуються.

Крім того апеляційний суд не дав оцінки правовій природі стягнутих сум згідно із ст. 625 ЦК України, оскільки незалежно від того на яких підставах виникло зобов'язання у грошовій формі - безпосередньо з рішення суду чи із підтвердженого рішенням суду факта збереження банком грошових коштів без достатніх правових підстав - стягувач повинен мати можливість стягнення інфляційних втрат, які він поніс у результаті ухилення боржника від виконання рішення суду.

У порушення наведеного та вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд не усунув процесуальні недоліки суду першої інстанції, не визначився чи не є предметом вимог стягнення курсової різниці у разі виконання рішення суду у гривні і внаслідок її знецінення, а також не уточнив з якої суми обчислені згідно із ст. 625 ЦК України стягнуті суми: лише з боргу чи з усієї суми зазначеної в рішенні суду від 07 квітня 2015 року, що має важливе юридичне значення для правильного вирішення спору.

Крім того, у порушення вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд апеляційної інстанції взагалі не навів мотивів відхилення апеляційної скарги ПАТ «Сбербанк», що не дає можливості суду касаційної інстанції перевірити доводи касаційної скарги.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Сбербанк» та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик