Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого - судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, який під час розгляду справи уточнила, посилаючись на те, що вона з 06.09.1997 року по 22.11.2016 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася дочка ОСОБА_3. Аліментів, що сплачуються відповідачем на утримання дочки за рішенням суду, на оздоровлення, здобуття дитиною освіти та лікування не вистачає, а у добровільному порядку ОСОБА_2 коштів на додаткові витрати не надає. У серпні 2015 року позивачка оздоровила дитину у м. Залізний Порт в Херсонській області, понесла витрати на проживання за 10 днів, а тому вважає, що відповідач має сплатити вартість квитків на проїзд в розмірі 569 гривень 77 копійок. Також позивачкою було оплачене навчання дочки, вартість залікової книжки та студентського квитка, а також вартість халату для лабораторних занять. Крім того, позивачка витратила кошти на аналізи доньки за направленням ендокринолога та на ліки у зв'язку з хворобою доньки на ГРВІ. ОСОБА_1 вважає, що відповідач має сплатити половину витрат, понесених нею, а тому просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 в розмірі 11 594 гривні 05 копійок.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в редакції від 14.09.2016 року і просила задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 06.09.1997 року перебували у шлюбі (а.с. 8-копія свідоцтва про одруження)

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року (а.с.7) шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-копія свідоцтва про народження).

Донька проживає разом з матір'ю, що підтвердили сторони в судовому засіданні.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 11.02.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.34). Станом на 09.12.2016 року аліменти відповідачем повністю виплачені (а.с.147-копія постанови про закінчення виконавчого провадження).

ОСОБА_4 з 01.09.2015 року навчається у Національному університеті харчових технологій, що підтверджується копією договору від 14.08.2015 року про навчання і підготовку фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня Бакалавр, укладеного між ОСОБА_1 і Національним університетом харчових технологій (а.с. 6), довідкою учбового закладу від 11.09.2015 року (а.с.98). Стипендію ОСОБА_4 не отримує.

На виконання вказаного договору ОСОБА_1 сплатила 27.08.2015 року - 6 950 гривень, 08.02.2016 року - 6 950 гривень та 29.08.2016 року - 6 950 гривень, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.5, 96, 111). Загальна сума оплати за навчання становить 20 850 гривень.

Також ОСОБА_1 28.09.2015 року сплатила за залікову книжку 16 гривень 75 копійок, про що надана копія квитанції (а.с.4), та за студентський квиток 72 гривні, що підтверджується копією квитанції від 30.09.2015 року (а.с.4).

Крім того, за медичний халат для лабораторних робіт позивачкою було сплачено 321 гривня (а.с.95-копія квитанції).

ОСОБА_1 також пояснила, що вона понесла витрати на обстеження і лікування доньки в розмірі відповідно 395 гривень і 181 гривня 32 копійки, на підтвердження чого надала копію підтвердження №881327 та чеку (а.с.76).

Позивачка, крім того, зазначила, що у серпні 2015 року вона оздоровила дитину в у м. Залізний Порт в Херсонській області, понесла витрати на проживання за 10 днів, але доказів на підтвердження цих витрат не має. Тому вона вважає, що відповідач має сплатити вартість квитків на проїзд дитини в обидві сторони в загальній сумі 569 гривень 77 копійок. На підтвердження витрат на проїзд надала два квитки на потяг сполученням Київ-Херсон і в зворотному напрямку (а.с.5).

Позивачка вважає, що відповідач має сплатити половину витрат, понесених нею, а тому просить стягнути з відповідача на її користь половину вказаних вище додаткових витрат на дитину в розмірі 11 594 гривні 05 копійок.

Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, зазначили, що вказані позивачкою витрати не є додатковими витратами, позивачка не узгоджувала навчальний заклад для дочки з відповідачем, відповідач сплачує аліменти на утримання дочки, а також те, що відповідач допомагає матері похилого віку і не має можливості сплачувати додаткові кошти на дитину.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 з 01.09.2015 року навчається у Національному університеті харчових технологій на денній формі навчання, стипендію не отримує. За навчання було сплачено 20 850 гривень, а також понесені витрати на залікову книжку та студентський квиток в розмірі відповідно 16 гривень 75 копійок і 72 гривні. Кошти сплачені до настання повноліття дитини, т.т. до 16.10.2016 року.

Отже, у зв'язку з прийняттям доньки сторін на навчання до університету виникли додаткові витрати, що полягають в оплаті цього навчання; ці витрати зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини (її навчання); вони здійснені до настання повноліття дитини, а тому суд вважає, що вони є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України.

Відповідач є працездатним, але, як він пояснив, тимчасово не працює, не має інших дітей і непрацездатних членів сім»ї, а тому має нести порівну з позивачкою, яка працює соціальним робітником в територіальному центрі соціального обслуговування Шевченківського району м. Києва і отримує середньомісячну зарплату в розмірі 2 747 гривень 58 копійок (а.с.97-копія довідки про доходи), додаткові витрати на дитину на підставі ст.141 СК України. А тому половина цих витрат в розмірі 10 469 гривень 38 копійок підлягають стягненню з відповідача.

Доводи відповідача про те, що у нього на утриманні перебуває мати-пенсіонерка ОСОБА_6, на думку суду, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 отримує пенсію і працює молодшою медсестрою в національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с.116-копія довідки №243 від 25.07.2016 року), а також оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження надання матері матеріальної допомоги.

Інших будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не працює і не має можливості нести додаткові витрати (як то, трудову книжку, довідку про відсутність доходів), він суду не надав. Позивачка ж в судовому засіданні пояснила, що відповідач працює сантехніком постійно. Відповідач цих тверджень позивачки не спростував.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на придбання медичного халату для лабораторних робіт в сумі 321 гривня і витрат на придбання квитків на проїзд дитини до місця оздоровлення в сумі 569 гривень 77 копійок, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведено, що халат було придбано саме для використання його в процесі навчання доньки в університеті, а наявність квитків не свідчить про те, що дитина перебувала на оздоровленні і в місці, яке рекомендоване лікарем.

Не підлягають стягненню з відповідача також витрати на обстеження і лікування доньки в розмірі відповідно 395 гривень і 181 гривня 32 копійки, оскільки позивачкою не підтверджено необхідність понесення цих витрат. Крім того, сума в розмірі 395 гривень внесена як благодійний внесок до Міжнародного фонду допомоги хворим.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов в судовому засіданні доведений частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі наведеного, ст.ст. 141, 185 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 10 469 гривень 38 копійок (десять тисяч чотириста шістдесят дев'ять гривень тридцять вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова