У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Сумського обласного центру зайнятості, ОСОБА_4, Охтирського міськрайонного центру зайнятості, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року наказом Сумського обласного центру зайнятості від 10 червня 2016 року його поновлено на роботі на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з допуском до роботи з 13 червня 2016 року. Проте 13 червня 2016 року наказом Сумського обласного центру зайнятості його попереджено про наступне вивільнення, а наказом від 15 серпня 2016 року - звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Посилаючись на те, що повторне проведення у 2016 році скорочення чисельності штату працівників базових центрів зайнятості відповідно до наказу Сумського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2015 року «Про затвердження структури та змін до штатних розписів базових центрів зайнятості Сумської обласної служби зайнятості» є незаконним, оскільки відповідач повинен був створити нову структуру з введенням посад, які утворилися після поновлення його на роботі та розпочати нову процедуру скорочення, а також на те, що при його вивільненні не були дотримані вимоги трудового законодавства щодо переважного права на залишення на роботі та щодо кваліфікаційних вимог працівників базових центрів зайнятості, ОСОБА_3 просив визнати протиправним та скасувати наказ від 15 серпня 2016 року про його звільнення з роботи; поновити його на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з 16 серпня 2016 року; стягнути з Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 серпня 2016 року по день поновлення на посаді та моральну шкоду в розмірі 7 тис. грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 06 червня 1991 року ОСОБА_3 працював на посаді директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості, а з 02 березня 1992 року переведений на посаду заступника директора цього ж центру зайнятості.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2015 року затверджено нову структуру та внесено зміни до штатних розписів базових центрів зайнятості Сумської області, якими є міські, районні та міськрайонні центри зайнятості.

Зазначені зміни до штатних розписів базових центрів зайнятості введено в дію з 10 грудня 2015 року, у тому числі і по Охтирському міськрайонному центрі зайнятості Сумської області, за якими кількість штатних посад скорочується з 25 до 20. Виведено 7 посад, у тому числі і посада заступника директора, яку обіймав позивач, та введено дві нові посади, а саме заступника директора - начальника відділу взаємодії з роботодавцями та фахівця І категорії з питань зайнятості відділу активної підтримки безробітних.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 22 лютого 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 травня 2016 року, що набрало законної сили, ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з 23 лютого 2016 року.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 10 червня 2016 року ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості Сумської області з 23 лютого 2016 року.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 13 червня 2016 року його попереджено про наступне вивільнення через два місяці на підставі ст. 49-2 КЗпП України, про що його ознайомлено під підпис.

Наказом Сумського обласного центру зайнятості від 15 серпня 2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості з 15 серпня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 цього Кодексу звільнення з підстав, зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

13 червня 2016 року ОСОБА_3 були запропоновані пропозиції у працевлаштуванні, з якими він ознайомився 14 червня 2016 року (а. с. 23).

19, 28 липня 2016 року та 09 серпня 2016 року йому повторно були запропоновані пропозиції у працевлаштуванні на різних посадах районних центрів зайнятості Сумської області, у тому числі тимчасово вакантну посаду у зв'язку з вагітністю та пологами провідного фахівця з питань зайнятості відділу взаємодії з роботодавцями Охтирського міськрайонного центру зайнятості, з якими вір також ознайомився (а. с. 24-26).

Проте згоди на переведення на запропоновані посади ОСОБА_3 не надав, а інші вакантні посади у зв'язку зі скороченням штатів на підприємстві були відсутні, тому наказом від 15 серпня 2016 року його було звільнено з посади заступника директора Охтирського міськрайонного центру зайнятості на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що при звільненні ОСОБА_3 15 серпня 2016 року роботодавець виконав усі передбачені ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України вимоги, тому підстав для поновлення ОСОБА_3 на роботі немає.

Доводи касаційної скарги про те, що роботодавець повинен був запропонувати йому посади, які були вакантні на час його першого звільнення, безпідставні, оскільки після його поновлення на роботі відповідач провів нову процедуру його звільнення та, дотримуючись вимог трудового законодавства, запропонував йому посади, вакантні на час його поточного вивільнення.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська