Справа № 146/193/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"18" липня 2017 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

за участю секретаря Бойко Т.Є.,

представників ОСОБА_1,

ОСОБА_2М,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_6 на її користь 20 000 (двадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Даний позов обґрунтований наступним.

Позивачка ОСОБА_5 вказує, що вона проживає в багатоквартирному будинку, розташованому в АДРЕСА_1, належній їй на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 763991, виданого 24 грудня 2012 року виконавчим комітетом Липівської сільської ради.

Відповідач по справі ОСОБА_6 проживає в цьому ж будинку в квартирі № 14, що розташована поверхом вище, безпосередньо над квартирою позивачки.

Як вказує позивачка 25 січня 2016 року з вини відповідача, а саме через халатне її відношення до сантехнічних комунікацій та каналізаційно-водопровідної системи, відбулося затоплення її квартири, про що 26 січня 2016 року комісією в складі директора КП «Липівка» ОСОБА_10, депутата сільської ради ОСОБА_11 в присутності ОСОБА_5, а також в присутності жительки даного дому ОСОБА_12 Н та відповідача ОСОБА_6 складено відповідний акт.

З даного акту слідує, що затоплення квартири позивачки відбулося з вини відповідача внаслідок неналежно змонтованого крана в квартирі відповідача.

Разом з тим позивачка зазначає, що затоплення її квартири з вини відповідача мало місце і раніше. Так внаслідок затоплення квартири позивачці нанесена шкода на суму 20 000 гривень, що складає собою вартість відновлювально-ремонтних робіт квартири.

Крім того ОСОБА_5 вказує, що в звязку з затопленням квартири, вона зазнала значних душевних страждань, пережила нервовий стрес, хвилювання, погіршився сон та загальний стан здоровя, вона зазнала також ряд моральних незручностей та оскільки відповідачка в добровільному порядку не бажає відшкодувати шкоду то з даним позовом вона вимушена звернутися до суду.

14 березня 2016 року відповідачем ОСОБА_6 було подано заперечення на позовну заяву, в якому остання просить не брати до розгляду акт обстеження, оскільки він складений з порушеннями, за відсутності доказів по справі просить залишити позовні вимоги без розгляду

18 травня 2017 року відповідач ОСОБА_6 надала суду додаткові заперечення, в яких просить відмовити у позові ОСОБА_13, посилаючись на те, що стороною позивача не надано до суду жодного доказу, який би підтвердив, що майнова шкода, яку зазначає позивач, завдана саме рішеннями, діями чи бездіяльністю ОСОБА_6, а внаслідок вказаної події позивач зазнала душевних страждань, пережила нервовий стрес, у неї погіршився сон та загальний стан здоров?я. акт від 26 січня 2016 року ОСОБА_6 вважає таким, що не відповідає вказаним нормам закону, складений формально та з порушеннями встановленого порядку. Так, жоден член сім?ї ОСОБА_6 не був присутнім при складанні цього акту, обстеження не проводилося взагалі. ОСОБА_6 також вказує, що у висновку експерта № 47 вказано, що «ймовірно причиною залиття квартири може бути неналежне встановлення поворотного крану системи водопостачання у кухні під мийкою у квартирі № 14». Окрім того, ОСОБА_6 критично оцінює висновок експерта, піддає сумніву об?єктивність та неупередженість фахівця, який проводив обстеження обох квартир, оскільки у даному висновку нею виявлені помилки та неточності тотожні тим, що були допущені комісією при складанні акту від 26 січня 2016 року.

8 червня 2017 року відповідач ОСОБА_6 надала суду додаткові заперечення, аналогічні запереченням від 18 травня 2017 року, в яких просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

10 липня 2017 року позивач ОСОБА_5 зменшила позовні вимоги та попросила стягнути з відповідача ОСОБА_6 на її користь 3155 гривень матеріальної шкоди та 3000 гривень моральної шкоди, а також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5, її представники ОСОБА_1, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримували, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити, пояснюючи, що з вини відповідача ОСОБА_6, а саме 25 січня 2017 року внаслідок неналежно змонтованого крана в квартирі відповідача відбулося затоплення квартири позивача.

ОСОБА_5 та ОСОБА_14 повідомляли сторону відповідача про те, що у неї зі стелі тече вода, однак ОСОБА_6 сказала, що у них ніде не тече, що підтримував і її чоловік, який перекривав кран і особисто бачив факт залиття квартири ОСОБА_5

Позивач намагалася мирним шляхом домовитися з відповідачами про відновлення ремонту у її квартирі, однак ті категорично відмовлялися, постійно вчиняли сварки з цього приводу і нічого їй не відшкодували, мирним шляхом ОСОБА_6 вирішити спір не бажають.

Також ОСОБА_5 пояснила, що в зв?язку із затопленням та тривалим розглядом справи у неї погіршився нормальний образ життя, весь цей час вона проживала у квартирі без ремонту, що призводило до відчаю, вона постійно страждала, переносила душевні хвилювання, їй довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Після подання зменшення позовних вимог позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 попросили задовольнити зменшені позовні вимоги, оскільки факт затоплення квартири позивача підтверджений висновком експерта та актом огляду.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_5, як і в задоволенні зменшених позовних вимог ОСОБА_5, пояснюючи, що факт затоплення квартири саме нею не доведений, акт огляду складений з порушеннями, а висновок експерта містить ряд помилок.

Відповідач ОСОБА_6 підтримала свої письмові заперечення, згідно яких просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зокрема зазначила, що до позовної заяви не додано відповідного документу про проведення оцінки збитків та не обґрунтовано вартість відновлювальних ремонтних робіт, не надані чеки, квитанції, які б підтверджували вартість матеріалів і робіт по виконанню ремонту, не обґрунтована сума моральної шкоди.

Також відповідач пояснила, що 25 січня 2016 року в квартирі була лише вона. На слідкуючий день був чоловік ОСОБА_10, дочка ОСОБА_15, внучка і племінник.

Окрім того, пояснила, що в підвалі, крім загального крану на будинок, є ще один кран на їхні дві квартири. Кран був зламаний і в суботу вони найняли чоловіка, який його замінив. Коли поміняли кран, то хотіли перевірити в квартирі позивача, однак їх не пустили до квартири.

Відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_8 в судове засідання на неодноразові виклики не з?являлися, хоча судом надсилалися їм повісти за місцем реєстрації.

15 червня 2017 року у газеті «Урядовий кур?єр» № 109 було опубліковано оголошення про виклик даних відповідачів у судове засідання в даній справі, однак на виклик відповідачі не з?явилися.

Згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засідання пояснив, що він працює завскладом. До нього звернувся Липівський сільський голова з проханням оглянути квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з метою виявлення, в кого тече вода. В ОСОБА_5 стеля в кухні та у ванній була мокра. У ОСОБА_6 у ванній під тумбочкою в одному із кранів було виявлено протікання води. ОСОБА_6 при комісії забрав тумбочку, перепакував кран і вода більше не протікала.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що є директором КП «Липівка». Від сільського голови прийшла вказівка перевірити квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по факту затоплення квартири ОСОБА_13

26 січня 2016 року після обіду він разом із ОСОБА_11 прийшли до квартири ОСОБА_5 на стелях кімнати кухні та ванної вони виявили плями від води.

У квартирі ОСОБА_6 у ванній кімнаті за тумбочкою з крану капала вода. Кранів було два. Коли вони перекрили воду і чоловік ОСОБА_6 відкрутив рукою один кран, який був не зажатий, з нього просочувалася вода, в зв?язку з чим впевнено можна сказати, що затоплення квартири ОСОБА_5 відбулося з вини ОСОБА_6

ОСОБА_6 взяв фумку і запакував кран при комісії і вода перестала капати.

Про даний факт в цей же день на робочому місці на комп?ютері було складено акт, який ОСОБА_6 відмовилася підписувати.

На запитання головуючого свідок пояснив, що в акті помилково зазначили не вірно номер квартири. Насправді оглядали квартиру, де живе ОСОБА_5 При огляді квартири ОСОБА_5 були ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 Потім прийшла ОСОБА_6 і сказала йти до неї подивитися.

При складанні акту була ОСОБА_5, яка носила акт для підпису ОСОБА_12 і повинна була занести для підпису ОСОБА_6, однак, остання відмовилася підписувати.

Відносно порушень складення акту пояснив, що такий акт складав вперше і можливо допустив якісь порушення, однак факт затоплення було виявлено і комісією складено акт.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме проживає у їхньому будинку. Особисто до ОСОБА_12 приходили дивитися, чи не тече вода. У неї все було сухо.

26 січня 2016 року до неї прийшла ОСОБА_5, яка повідомила, що в неї в квартирі зі стелі тече вода. Свідок повідомила, що вона водою у квартирі не користувалася.

Будучи у квартирі ОСОБА_5, ОСОБА_12 бачила на стелі плями води, були мокрі шпалери, у ванній кімнаті з вентиляції текла вода і була мокра стеля. Вода була також і на підлозі.

На запитання головуючого повідомила, що ОСОБА_5 проживає у квартирі № 7, а не № 5.

Чоловік свідка заходив у квартиру ОСОБА_6, коли їх не було, а був лише їх племінник і розповідав, що виявив там протікання води. Про це він повідомив чоловіка ОСОБА_6, який пізніше вийшов і повідомив, що він вже все витер і вже нічого не тече.

Особисто ОСОБА_12 у квартирі ОСОБА_6 не була. Чоловік свідка заходив до квартири також і вранці, однак чоловік Васьоніної-Олександр його не пустив.

Свідок ОСОБА_17, який є головою Липівської сільської ради, в судовому засіданні пояснив, що до сільської ради звернулася ОСОБА_5 з тим, що з квартири поверхом вище, власником якої є ОСОБА_6, протікає зі стелі в квартиру вода.

Комісією в складі директора КП «Липівка» ОСОБА_10 вуличного депутата ОСОБА_11, жительки цього ж будинку ОСОБА_12 було обстежено квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в результаті якої було складено акт обстеження квартири ОСОБА_5

Приблизно через декілька днів знову прийшла ОСОБА_5 та попросила прийти особисто до неї в квартиру. Прийшовши до квартири, сільський голова бачив залишки води на стінах у кімнаті та ванній. Сільський голова зайшов також до квартири ОСОБА_6, де виявив, що ніде вода не текла, крани були цілі і вода з них не капала.

Акт було складено в той же день у сільській раді друкованим текстом, який дали для підпису ОСОБА_6 та ОСОБА_5, однак ОСОБА_6 відмовилася від підпису.

Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона проводила обстеження обох квартир в зв?язку з проведенням судової будівельно-технічної експертизи, виходячи зі своїх спеціальних знань.

При обстеженні квартири ОСОБА_5 були виявлені пошкодження окремих оздоблюваних покриттів у приміщенні кухні та ванній кімнаті, що виникли в результаті впливу рідини, а саме плями, розводи жовтувато-коричневого кольору, мілкі тріщини, відставання шпалер від поверхні стін у кухні. Розводи жовтуватого кольору та тріщина на поверхні стелі у ванній кімнаті. Був складений кошторис відновлювальних робіт, яким визначено вартість відновлювально-ремонтних робіт.

На запитання головуючого експерт пояснила, що помилково нумерація квартири ОСОБА_5 вказано у висновку № 7 замість № 5.

Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному зясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 121 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані із порушенням порядку, встановленого законом.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи ( ст. 64 ч. 1 ЦПК України ).

Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Згідно ст. 386 ч. 3 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, квартира складається з однієї житлової кімнати, кухні, ванни, коридору, балкону, загальна площа квартири 36,73 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області 24.12.2012 року. (а.с. 10-11 т.1).

Відповідно до довідки № 174 від 29 січня 2016 року виданої виконавчим комітетом Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, в квартирі АДРЕСА_3 фактично проживає та зареєстрована ОСОБА_5 (а.с.9 т.1)

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається , що квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_19, ОСОБА_8, ОСОБА_16О по 1/5 частині кожному на праві приватної спільної часкової власності, квартира складається з трьох житлових кімнат, кухні, двох коридорів, котельні, двох балконів, ванної, комори, загальна площа квартири 71,38 кв.м (а.с. 48-49 т.1)

Згідно ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до вимогст.177 ЖК України громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території.

Відповідно до ст. 189 ЖК України особи, винні у порушенні експлуатації жилих приміщень та інженерного обладнання несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», позивач та відповідачі, як особи, які отримують житлово-комунальні послуги, є споживачами.

Відповідно дост.20 ч.8 цього ж Закону, відповідачі, як споживачі, зобов'язані не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 8.10.1992 р. № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов?язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартири та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей в квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою.

На підтвердження позовних вимог позивачкою приєднано до матеріалів позовної заяви акт огляду її квартири, а саме квартири АДРЕСА_5 від 26 січня 2016 року складеним комісією в складі директора КП «Липівка» ОСОБА_10, депутата Липівської сільської ради ОСОБА_11, на гр. ОСОБА_12, гр. ОСОБА_6 яким встановлено, на стелі і на стінах квартири в якій проживає ОСОБА_5 виявлено плями від води. При обстежені квартири зверху в якій проживає сім»я ОСОБА_6 було виявлено, що протікання води було від них, під час переобладнання системи водопостачання в квартирі був неналежно змонтований кран (не запакований), що призвело до заливання квартири ОСОБА_5 (а.с.8 т.1).

Суд приймає до уваги, як доказ, наданий ОСОБА_5 акт від 26 січня 2016 року та вважає його допустимим доказом, оскільки учасниками комісії, яка складала даний акт в судовому засіданні підтверджено відомості, викладені у акті, та зазначено про технічну помилку нумерації квартири.

У відповідності до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну (ст. ч. 1 ст. 143 ЦПК). У разі незгоди сторони (сторін) сплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

На підтвердження позовних вимог позивач заявила клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 19 травня 2016 року призначено у даній справі будівельно-технічну експертизу по вартості відновлювально-ремонтних робіт квартири. На вирішення експертизи поставити таке питання: яка ринкова вартості відновлювально-ремонтних робіт з метою усунення наслідків залиття квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с. Липівка Томашпільського району Вінницької області (а.с.86-87 т.1).

В зв?язку з завантаженістю експертної установи, ухвала суду виконання не була.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 вересня 2016 року замінено експертну установу та призначено у даній справі будівельно-технічну експертизу по вартості відновлювально-ремонтних робіт квартири. На вирішення експертизи поставлено питання позивача (1) та відповідача (2-4), а саме:

1. Яка ринкова вартості відновлювально-ремонтних робіт з метою усунення наслідків залиття квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області;

2. Який розмір завданої шкоди, спричинений залиттям квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області;

3. Встановити час залиття квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області;

4. Встановити причину залиття квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області (а.с.126-127).

Відповідно до висновку експерта № 47 від 12 квітня 2017 року:

1.Вартість відновлювально-ремонтних робіт з метою усунення наслідків залиття квартири № 7, розташованої по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району вінницької ьобласті, становить 3155,00 гривень.

2.Розмір завданої майнової шкоди, спричинений залиттям квартири № 7, розташованої у житловому будинку по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району вінницької області, становить 3070,40 гривень.

3.Встановити час залиття квартири № 7, розташованої у житловому будинку по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, не представилося можливим.

4.Ймовірною причиною залиття квартири №7, розташованої у житловому будинку по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, можна вважати неналежне встановлення поворотного крану системи водопостачання у кухні під мийкою у квартирі № 14, розташованої у житловому будинку по вул. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, що підтверджується обстеженням від 26 січня 2016 року. (а.с.170-193 т.1).

Даний висновок суд також приймає як доказ, хоча він і містить технічні помилки при зазначенні нумерації квартири, оскільки експертом ОСОБА_18 в судовому засіданні було підтверджено даний висновок та надано пояснення щодо технічних помилок у ньому.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, тобто відповідачки. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідачку діючим законодавством покладено обов'язок доведення відсутності її вини в завданні шкоди позивачу.

В той же час законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідачки в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями ВСУ.

Таким чином у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Частиною другою ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з висновком експертного дослідження № 47 від 12 квітня 2017 року вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для відновлення пошкодженої квартири складає 3155 гривень.

Згідно ст. 129 Конституції України, за змістом частин 1-3 статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З наведеного вбачається, що обов'язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до науки цивільного права акт завдання шкоди прийнято поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка особи; б) настання шкоди; в) причинний зв'язок між двома попередніми елементами; г) вина завдавача шкоди.

За таких підстав, суд вважає, що зменшені позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки встановлена вина відповідача та доведено розмір матеріальної шкоди.

В свою чергу, відповідачем ОСОБА_6 не доведено, що залиття водою належної позивачу квартири сталося не з її вини.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони, як вже зазначалося вище. Для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності потрібен повний склад правопорушення, що складається з чотирьох елементів (протиправність, шкода, причинний зв'язок, вина). За відсутності хоч би одного з цих елементів (крім випадків безвинної відповідальності) цивільна відповідальність не настає.

Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності).

За шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг п'ятнадцяти років, згідно зі ст.446 ЦК несуть відповідальність перед потерпілим його батьки (усиновителі), опікуни.

Судом встановлено, що на час затоплення квартири ОСОБА_13 у квартирі ОСОБА_6 проживала лише остання та її неповнолітня онука ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Липівської сільської ради № 552 від 12 липня 2017 року (а.с.25 т.2), інші члени сім?ї, зареєстровані у квартирі № 14 в будинку по вул.. Набережній, 114 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, на час затоплення квартири, у квартирі не проживали, а тому суд вважає, що заподіяна шкода повинна відшкодовуватися лише ОСОБА_6

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи позивача в тій частині, що їй було завдано моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням належного їй майна є обґрунтованими. Суд вважає, що позивач дійсно зазнала моральної шкоди, яка виявилася в душевних стражданнях з приводу пошкодження належного їй майна та обмеження можливості користуватися квартирою за призначенням, був порушений її нормальний образ життя, на протязі часу розгляду справи (з 16 лютого 2016 року по 18 липня 2017 року) позивач проживала у квартирі без ремонту, їй довелося прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, переносила душевні хвилювання з приводу тривалого розгляду справи, оскільки відповідач не бажала добровільно відшкодувати заподіяну шкоду та укласти мирову угоду.

Проте, суд вважає, що зменшені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 гривень є завищеними.

Приймаючи до уваги конкретні обставини справи, приймаючи до уваги розмір та характер заподіяної матеріальної шкоди, виходячи з глибини душевних страждань позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості суд прийшов до висновку, що позивачу дійсно заподіяна моральна шкода в розмірі 1000 грн. і саме цю суму необхідно стягнути на її користь в якості відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, зменшені позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Крім того у відповідності до ст. ст. 79, 86 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Так, позивачем ОСОБА_5 було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 гривень при подачі позову до суду (а.с.1 т.1), оплачено судову експертизу в розмірі 2016,08 гривень (а.с.153), оплачено оголошення в пресі про виклик відповідачів, які не з?являлися у судове засідання, в розмірі 630,00 гривень (а.с.2)

Відповідачем ОСОБА_6 було оплачено судову експертизу в розмірі 2016,08 гривень (а.с.165).

Суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати позивача, понесені у зв`язку із оплатою судового збору, із проведенням будівельно-технічної експертизи та оголошення в пресі. Дані витрати підтвердженні позивачем, шляхом долучення до матеріалів справи відповідних квитанцій.

Враховуючи наведене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3155 гривень у відшкодування матеріальних збитків, 1000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 2026,08 гривень у відшкодування витрат, пов?язаних із проведенням експертизи, а також судові витрати в розмірі 551,20 гривень оплати судового збору 630,00 гривень оплати оголошення в пресі, що відповідає вимогам постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст.. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1, 3, 10, 11, 27, 57-59, 60, 64, 79, 88, 121, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 146, 386-394, 1167 ЦК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд,-

ВИРІШИВ:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої затопленням квартири,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жительки АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_7 3155 гривень (три тисячі сто пятдесят пять гривень 00 копійок) у відшкодування матеріальних збитків, 1000 гривень (одну тисячу гривень 00 копійок) у відшкодування моральної шкоди, 2026,08 гривень (дві тисячі двадцять шість гривень 08 копійок) у відшкодування витрат, пов?язаних із проведенням експертизи, а також судові витрати в розмірі 1181,20 гривень (одну тисячу сто вісімдесят одну гривню 20 копійок), що складаються із сплати судового збору та оголошення в пресі.

В решті частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2017 року.

Суддя: ОСОБА_20