АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/8384/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Білич І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Горбачовій І.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Генеральної прокуратури України, треті особи: державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, про звільнення майна з - під арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24 січня 2012 року постановою слідчого Генеральної прокуратури України з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить їй на праві власності на підставі договору дарування від 5 вересня 2011 року.

Ураховуючи те, що зазначені дії порушують її права власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, просила усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення з-під арешту, накладеного на підставі постанови слідчого в особливо важких справах Генеральної прокуратури України від 24 січня 2012 року, квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник Генеральної прокуратури України - ГудзьО.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представники ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що арешт на майно позивача було накладено за правилами КПК України 1960 року (за постановою органу досудового розслідування), а тому право власності позивачки підлягає захисту в порядку визначеному КПК України, який діяв на час постановлення спірної постанови про накладення арешту та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 5 вересня 2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Постановою слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України від 24 січня 2012 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 в рамках кримінального провадження № 0000149 щодо підозрюваного ОСОБА_3, що розслідується за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. ч. 3, 4 ст. 27, ч. 2 ст. 364 , ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 357, ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України.

Із матеріалів справи також убачається, що ОСОБА_1 є свідком у вказаному кримінальному провадженні, а досудове розслідування у справі триває.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як роз'яснено у п. 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Крім того, як роз'яснено у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв'язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред'являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред'явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Установивши, що арешт на квартиру було накладено з метою забезпечення можливого цивільного позову щодо відшкодування збитків, завданих державі, та забезпечення можливої конфіскації майна, та враховуючи, що арешт на майно позивача було накладено за правилами КПК України 1960 року (за постановою органу досудового розслідування), колегія суддів вважає, що справа за указаним позовом не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд на зазначені обставини уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Як передбачено у п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 205, 310, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Білич

Л.Д.Поливач