Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

-головуючого судді Шепетко І.О.,

-за участі секретаря судових засідань Терпай С.В., Єфремової М.Й.,

-позивача ОСОБА_3,

-представника позивача ОСОБА_4,

-відповідача ОСОБА_5,

-представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 13 000,00 доларів США зі сплатою цієї суми в національній валюті на день здійснення платежу. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач отримав від неї 13 000 доларів США за продаж автомобіля марки «AUDI A-5» н.з. НОМЕР_2. При цьому, договір купівлі-продажу укладений не був, оскільки довіреності на право продажу автомобіля від імені власника автомобіля, відповідач не мав.

Як виявилося пізніше, вказаний автомобіль був викрадений на території Словацької Республіки та за повідомленням сектору Укрбюро Інтерполу ГУНП в Закарпатській області був вилучений 08.06.2016 р. від її сина ОСОБА_13. Вважає, що відповідач відповідно ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України повинен повернути кошти в розмірі 13 000 доларів США.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених підстав.

В судовому засіданні позивач, допитана як свідок, суду пояснила, що в травні 2016 року вирішила сину подарувати автомобіль. З цього приводу подзвонила ОСОБА_8, на що останній сказав, що є на продажі автомобіль «AUDI A-5» на словацьких номерах за 13 000 доларів США. Позивача зацікавила така пропозиція і вона залишила йому в якості застави - 100 доларів США. Було обумовлено, що син буде їхати до Братислави та там зніме з реєстрації автомобіль, але потім сказали, що їхати не потрібно, що можна зробити все по копіях документів. 04.06.2016 року відповідач зателефонував та повідомив, що він отримав технічний паспорт на її сина та може його передати. В офісі ОСОБА_8 були передані кошти в розмірі 2000 доларів США та 8 340 євро. Під час передачі коштів ніяких документів не складалося, свідків не було. Відповідач телефонував своєму знайомому та з'ясовував курси валют. Після отримання коштів, відповідач забрав свої речі з автомобіля та передав ключі та документи на автомобіль.

08.06.2016 поліція зупинила автомобіль та виявилося, що автомобіль був викрадений за кордоном, а технічний паспорт підроблений.

Крім того, зазначила, що раніше відповідач ніколи не заперечував отримання коштів, а зазначав, що не може їх повернути, оскільки гроші потрібні на лікування доньки.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначив, що користувався автомобілем «AUDI A-5» на підставі доручення, багато разів виїжджав на автомобілі за кордон, будь-яких проблем не виникало. Власником автомобіля є словак на ім'я ОСОБА_2, який попросив допомогти продати зазначений автомобіль. Через деякий час йому повідомили, що є покупець. Він зустрівся з позивачем, пояснив, що має лише довіреність на право керування. Оскільки, позивач мала намір купити автомобіль, він направив всі документи до Словакії, де зняли автомобіль з обліку. Після чого передав всі документи та ключі позивачу та повідомив, що власник приїде в понеділок або вівторок і йому треба буде віддати кошти. Гроші у позивача не брав. Щодо наданих пояснень в поліції, то зазначив, що дійсно надавав пояснення, але пояснення не читав та слідчому не казав, що отримав кошти від ОСОБА_3

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та не відповідають дійсності. Відповідач за проханням власника розмістив оголошення за допомогою СТО про продаж автомобіля. Коли був знайдений покупець, відповідач показав автомобіль, який в подальшому передав разом з документами. Грошей не отримував. Вважає, що позивачем не доведено факт отримання грошових коштів відповідачем, а пояснення не є доказом який підтверджує факт отримання коштів відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення з наступних підстав.

З висновку по рапорту оператора 102 Ужгородського ВП Дуркота Я.І. відносно автомобіля який знаходиться в розшуку служби Інтерпол вбачається, що 08.06.2016 о 17.14 год. в чергову частину Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшло повідомлення зі служби 102 УІПКП УЖГОРОД (д/н 0291 TOYOTA PRIUS): інше службове завдання - виявлення та зупинка тз AUDI A-5 днз НОМЕР_3 по орієнтуванні по розшуку в Інтерполі. Так, 08.06.2016 року близько 17-00 год. під час несення служби екіпажем 0152, в м. Ужгород, Київська набережна, біля Драмтеатру, відпрацьовуючи орієнтування по транспортному засобу марки AUDI A-5 днз НОМЕР_3 було виявлено зазначений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 Реєстраційний документ на транспортний засіб виданий в Словаччині: НОМЕР_4, який з 03.06.2016 року перебуває у власності ОСОБА_10. Згідно з витягом з бази Інтерполу EASF, вихідний № 13/621, вищевказаний транспортний засіб був викрадений 03.08.2015 року в Словаччині.

З копії листа начальника сектору капітана поліції ОСОБА_11 на адресу т.в.о. начальника Ужгородського відділу ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_12 вбачається, що від правоохоронних органів Словаччини офіційними каналами зв'язку Інтерполу надійшла відповідь, що уповноважена особа щодо повернення ТЗ AUDI A-5 VIN НОМЕР_5 є громадянин Словацької республіки ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 та картка словака НОМЕР_6.

З копії протоколу допиту свідка від 30.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_8 був допитаний в якості свідка у кримінальному провадженні № 30002030, відомості про яке внесено до ЄРДР від 13.06.2016 р.

З копії пояснень від 08.07.2016 р. вбачається, що у ОСОБА_5 відбиралися пояснення з приводу автомобіля AUDI A-5.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що працює на СТО, обслуговував автомобіль «AUDI A-5» протягом тривалого часу, вважав, що власником даного автомобіля є відповідач ОСОБА_5, який його попросив допомогти продати цей автомобіль. Через певний час подзвонила жінка, яка зацікавилась даним авто, після чого він подзвонив відповідачу. Вони зустрілись, позивач подивилася автомобіль, вони дійшли до якоїсь згоди, після чого було домовлено зняти автомобіль з реєстраційного обліку. Потім, через деякий час подзвонив відповідач і сказав, що покупець може забирати автомобіль. Ця зустріч проходила в кабінеті на території СТО, де свідок здійснює свою діяльність. При передачі коштів присутній не був, так як його попросили вийти. Одразу після цього, син позивача сів за кермо автомобіля «AUDI A-5», який був предметом продажу, та поїхав, а відповідач сплатив комісію за допомогу у продажі автомобіля. На думку свідка, між сторонами відбувся усний договір купівлі-продажу автомобіля. При ньому ніяких документів стосовно передачі автомобіля не складалося та кошти в його присутності не передавалися.

Згідно з ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 387 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено право витребування власником свого майна у особи, яка безпідставно заволоділа цим майном.

З контексту вказаної норми випливає, що позивачем може бути лише законний власник, особа, яка володіє майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка заволоділа чужим майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. Незаконне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на правовий титул. Незаконні володільці відповідають перед власником майна неоднаково, залежно від того, чи є вони добросовісними або недобросовісними набувачами майна.

Частиною 2 статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із Закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном. В свою чергу позивач має підтвердити своє право власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, даною статтею передбачена можливість виникнення недоговірних зобов'язань двох видів: внаслідок безпідставного набуття майна за рахунок іншої особи та внаслідок безпідставного збереження майна за рахунок іншої особи. Умовами виникнення зобов'язань внаслідок безпідставного набуття майна є: збільшення майна у однієї особи; втрата майна іншою особою; причинний зв'язок між збільшенням майна у однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа зобов'язана повернути безпідставно придбане або безпідставно збережене майно. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбане майно, згодом відпала. Таким чином, стаття 1212 Цивільного кодексу України не ставить обов'язок повернути безпідставно придбане чи збережене майно в залежність від добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Норми цивільного законодавства про витребування майна з чужого незаконного володіння за своєю метою є такими, що спрямовані на вирішення спору між особами, які не перебувають між собою у договірних відносинах з приводу витребуваного майна. Це означає, якщо власник передав своє майно за договором іншій особі, то він має право витребувати його за підставами, передбаченими нормами, які регулюють відповідні договірні відносини.

Як випливає зі змісту позовної заяви та наданих представником позивача пояснень, підставою для стягнення коштів є безпідставність їх набуття, позовні вимоги заявлені в порядку ст.ст. 1212 -1213 ЦК України. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, зокрема з пояснень свідка ОСОБА_8 та пояснень позивача ОСОБА_3 допитаної як свідка, позивач мала намір придбати у відповідача автомобіль. Підтвердженням чого також є вилучення автомобіля у сина позивача. Тобто, фактично між сторонами склалися договірні відносини щодо купівлі-продажу автомобіля. Однак, позивачем в підтвердження обставин на які вона посилається не наданого жодного доказу, який би підтверджував факт передачі коштів, розмір цих коштів та відсутність підстав для передачі коштів.

Також, суд враховує правову позицію, висловлену в Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 02 жовтня 2013 року №6-88цс13 відповідно до якої, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 27 вересня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2017 року.

На підставі ст. ст. 328, 397, 1212 -1213 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 57, 60, 212, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О. Шепетко