АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04.07.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спільне життя у сторін не склалось, з січня 2014 року вони проживають окремо, та не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім'я розпалась остаточно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04.07.2017 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Шлюб зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 27.11.2003, актовий запис №1990 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Справа № 753/23758/16-ц
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/8913/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Колесник О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Після розірвання шлюбу присвоєно прізвища: йому - ОСОБА_1; їй - ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Не погодився з вищезазначеним судовим рішенням відповідач, ним подана апеляційна скарга, Вважає, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, а данні, викладені в ньому, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, так як судом неповно з'ясовано обставини справи. Відповідач вказує на те, що розриваючи шлюб між ним та ОСОБА_2, суд невірно встановив, що вони не підтримують подружніх стосунків із 01.01.2014, оскільки на момент реєстрації шлюбу та до досить недавнього часу ними підтримувались подружні стосунки, а у моменти їх погіршення сторони намагалися знайти вихід із ситуації та зберегти сім'ю. Судом під час вирішення справи не було встановлено чи є у сторін неврегульовані спори відносно майна. Також зазначає, що судом розірвано шлюб укладений 05.06.2004, в той час як їх шлюб був зареєстрований 27.11.2003. Крім того, позивач вказала на реєстрацію місця народження дитини в Дніпровському районному управлінні юстиції міста Києва, в той час коли спільна дитина сторін зареєстрована в Дарницькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, суд вказане не з'ясував, та не перевірив це одна дитина чи дві, не перевірив свідоцтва про народження дитини.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що постановлене за неповного дослідження обставин, невірної оцінки зібраним доказам, просить його скасувати та хвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованими, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1990 (а.с.4).

Під час перебування у шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_6, 21.01.2012 р. н. (а.с.5).

На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що спільне життя у сторін не склалось, з січня 2014 року вони проживають окремо, з цього часу не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя та сімейні відносини, тримісячний термін на примирення позитивного результату не дав.

Судом першої інстанції встановлено, що зазначені позивачем обставини мають місце, сторони не ведуть спільного господарства з 2014 року та не проживають разом.

Судом першої інстанції надавався сторонам строк для примирення, за закінченням якого позивач підтвердила бажання розірвати шлюб, а відповідач не здійснював будь-яких зусиль для збереження родини.

Доводи відповідача відносно того, що судом першої інстанції невірно встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків з 01.01.2014, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи не підтвердженні жодними доказами, а тому встановлення судом даної дати припинення шлюбних відносин відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

При цьому слід звернути увагу, що відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч вказаній нормі та положенням ч. 1 ст. 60 ЦПК України стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження продовження сімейних відносин після 01.01.2014, не вказана ним і інша дата.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції розірвано шлюб, який сторонами не укладався, оскільки суд вказав про розірвання шлюбу зареєстрованого 05.06.2004, в той час, як шлюб між сторонами було укладено 27.11.2003, колегія суддів не приймає в якості підстав для скасування рішення суду, виходичи з наступного.

Так, у вступній та резолютивній частині рішення, що було оголошено в судовому засіданні, та в мотивувальній частині повного тексту рішення судом першої інстанції вірно вказана дата укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - 27.11.2003. Дата укладення шлюбу 05.06.2004, яка вказана в резолютивній частині повного тексту рішення суду, на яку вказує відповідач, є опискою, яка підлягає виправленню в порядку передбаченому ЦПК України, і відповідно не є підставою для скасування рішення суду.

Доводи відповідача відносно того, що суд не з'ясував, та не перевірив свідоцтво про народження їх дитини та не з'ясував чи це одна дитина чи дві, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом даного розгляду є питання розірвання шлюбу, вимоги щодо утримання, участі у вихованні дітей заявлено не було. Кількість дітей не була предметом спору в суді першої інстанції. Наявність інших дітей, ніж вказано в рішенні, відповідачем не доведена.

З огляду на наведене та вимоги ст.112 СК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

При ухвалені вказаного рішення, судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Разом з цим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04.07.2017 - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: