УхвалА

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Солом'янський районний в м. Києві військовий комісаріат, про становлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаною вище заявою, посилаючись на те, що 22 серпня 2011 року наказом Міністра оборони України їй присвоєно звання лейтенанта медичної служби та прийнято на військову службу за контрактом. 4 жовтня 2016 року наказом тимчасово виконуючого обов'язки першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України її звільнено з військової служби у запас на підставі п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Вказувала про те, що згідно з довідкою тимчасово виконуючого обов'язки начальника відділу кадрової роботи Військово-медичного департаменту Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року початком проходження її служби є 22 серпня 2011 року, унаслідок чого вважала, що її вислуга років у Збройних Силах України становить 5 років 2 місяці. Проте у наказі Центрального військово-медичного управління-начальника медичної служби Збройних Сил України від 31 жовтня 2016 року міститься інформація, що вислуга років становить 5 років 1 місяць.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд встановити юридичний факт того, що датою початку її військової служби є саме 22 серпня 2011 року, оскільки такий факт у майбутньому матиме значення для призначення соціальних виплат.

Рішенням Солом'янський районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року заяву ОСОБА_4 задоволено. Встановлено, юридичний факт про те, що датою початку військової служби ОСОБА_4 є 22 серпня 2011 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року рішення районного суду скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й закриваючи провадження, апеляційний суд, вірно застосувавши вимоги п. 1 ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 234, ст. 310 ЦПК України, Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10 лютого 2008 року № 1153/2008, дійшовправильного висновку про те, що військова служба - це державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, пов'язана із захистом Вітчизни. Оскільки заявник звільнена з військової служби, то розрахунок вислуги років, тобто встановлення даних про проходження особою військової служби та документально підтвердженого періоду служби, здійснюється за місцем несення служби, а саме уповноваженими на це суб'єктами, відповідними комісіями.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що дана справа про встановлена факту початку військової служби не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, так як законодавством визначено інший порядок його встановлення. Проте такі обставини не перешкоджають зверненню заявника щодо оскарження відповідного рішення суб'єкта владних повноважень у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик