АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, які діють своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Подільський РВ ГУ ДМС України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, які діють своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 17 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 003-2900/756-0069, відповідно до умов якого останній отримав у позивача кредит, у сумі 466 851,42 швейцарських франків строком до 10 серпня 2032 року зі сплатою річних відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 17 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. та зареєстрований за №4396, згідно умов якого позивачу в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 106, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року задоволено позов по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 3 937 499 грн. 63 коп.

Посилаючись на невиконання зазначеного судового рішення, невиконання письмової вимоги іпотекодержателя про добровільне виселення з займаної житлової площі у встановлений строк та неузгодження іншого строку добровільного виконання, а право користування спірною квартирою в малолітніх осіб виникло після придбання та укладання договору іпотеки, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2007 року, в розмірі 466 851,42 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 106, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою у процесі здійснення виконавчою провадження. Крім того, просить виселити відповідачів та зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в цій квартирі мешканців.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року позов задоволено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування та встановлення обставин справи, що мають істотне значення для справи просять скасувати рішення районного суду і постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавшипредставників відповідачів, які підтримали апеляційну скаргу, представника позивача, який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 17 серпня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 003-2900/756-0069, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 466 851,42 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,95 % річних (а.с.7-12 т.1).

Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати.

17 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивач та відповідачем ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрований в реєстрі за № 4396 (а.с.55-58 т.1).

Відповідно до даного договору ОСОБА_3 передав банку в іпотеку майно: квартиру загальною площею 106.70 кв.м.. житловою площею 48,00 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

З п. 2.4.4. договору іпотеки убачається, що ОСОБА_3 зобов'язався не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість).

Згідно довідки форми № 3 від 16 лютого 2015 року, виданої КП «Введенське Подільського району м. Києва, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.130 т.1).

Встановлено, що 20 лютого 2008 року ОСОБА_3 для погашення інших кредитів продав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.127-129 т.1), а згідно договору купівлі-продажу від 20 лютого 2008 року він проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.64 т.1).

Зі справи убачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсад Банк» у солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором, на загальну суму 457784,43 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом 08 січня 2013 року еквівалентно 3 937 499 грн. 63 коп. (а.с.67-72 т.1).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з відсутності правових підстав до застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», остільки відповідач в спірній квартирі не зареєстрований, а реєстрація членів його сім'ї була здійснена в порушення умов п. 2.4.4. договору іпотеки, в той час як зобов'язання за кредитним договором не виконуються.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне незастосування судом першої інстанції Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та про невизначення загального розміру вимог та його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, колегія суддів визнає безпідставними.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Частини 1 статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року у добровільному порядку не виконували, у зв'язку з чим ПАТ «Універсал Банк» було прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

З правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 березня 2015 року у справі № 6-44цс15, убачається, що мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Колегія суддів також враховує й те, що іпотекодавець ОСОБА_3 в спірній квартирі не зареєстрований, має інше житло.

Встановлено та не заперечується відповідачами, що за кредитним договором №003-2900/756-0069 від 17 серпня 2007 року ОСОБА_3 отримані грошові кошти на придбання саме трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (п.1.3 кредитного договору) (а.с.7 т.1).

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). У такому випадкувиселення здійснюєтьсявідповідно дочастини четвертоїстатті 109 та статті1322 ЖК УРСР.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою.

За таких обставин, застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку є необґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків районного суду.

Матеріалами справи доведено, що кредитні кошти отримані ОСОБА_3 на придбання квартири, звернення стягнення на яку заявлено банком.

Окрім цього, перевіряючи законність ухваленого по справі рішення, колегія суддів враховує і ту обставину, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 січня 2013 року, яке не виконано, стягнуто кредитну заборгованість, у сумі заявлених по даній справі вимог, а саме 457788, 43 швейцарських франків, що станом на 24 жовтня 2011 року еквівалентно 3937499 грн. 63 коп., яка складається з : простроченої заборгованості за кредитом, у сумі 11246,16 швейцарських франків, еквівалентним 100563 грн. 16 коп.; суми дострокового стягнення кредиту - 379810, 77 швейцарських франків, що еквівалентно 3396267 грн. 91 коп.; відсотки, в сумі 65996,70 швейцарських франків, що еквівалентно 590142 грн. 49 коп., та підвищені відсотки, в сумі 730, 80 швейцарських франків, що еквівалентно 6534 грн. 81 коп. (а.с.67-71 т.1).

Отже, загальний розмір вимог та його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, були визначені вказаним судовим рішенням.

Твердження апеляційної скарги про незалучення районним судом органу опіки та піклування та неотримання від останнього дозволу на виселення неповнолітніх із їх єдиного житла, колегія суддів оцінює критично.

Відповідно до п. 2.4.4. договору, ОСОБА_3 зобов'язувався не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі, якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість (а.с.56 т.1).

Між тим, всупереч цих зобов'язань, ОСОБА_3 надав дозвіл, при цьому доказів про узгодження даного питання з банком матеріали справи не містять, та вже після передачі в іпотеку спірної квартири у вказаному житловому приміщенні були зареєстровані члени сім'ї ОСОБА_3, в тому числі й діти.

Згідно із ст. ст. 627, 638 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Окрім цього, колегія суддів враховує ту обставину, що участь органу опіки та піклування при розгляді справ про виселення дітей з житлового приміщення, передбачена 19 СК України є обов'язковою з 14 червня 2017 року, в той час як колегія суддів перевіряє законність рішення, ухваленого 25 березня 2015 року.

За таких обставин, незалучення органу опіки та піклування й неотримання від нього дозволу на виселення дітей не може свідчити про істотне порушення прав, до того ж реєстрація дітей в житловому приміщенні була здійснена всупереч умов укладеного між позивачем та ОСОБА_3 договору.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення заявленого по справі позову.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 758/10605/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7486/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Супрун Г.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.