АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріГоін В.С.
за участю: представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6, ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року позов задоволено. /т. 1 а.с. 210-213/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, позов повинен був бути залишений без розгляду, оскільки наявна третейська угода між сторонами кредитного договору, що жодним чином не відображено в рішенні суду першої інстанції. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити ухвалу, якою залишити позовні вимоги без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не враховано факту збільшення його відповідальності, відповідно до укладеної між ОСОБА_7 та банком додаткової угоди від 16.01.2012 р. - збільшення розміру процентної ставки, оскільки сума зобов'язання зросла з 173751, 77 доларів США до 176483, 17 доларів США, що у відповідності до ст. 559 ЦК України є наслідком припинення поруки, так як відбулось без згоди поручителя. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

№ справи 753/4566/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/ 3613/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж, внесений позичальником не у повному обсязі датований 07.03.2014 р., тобто з 01.04.2014 р. виникло прострочення заборгованості, а виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя повинно бути пред'явлено протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто порука припинилась з 01.10.2014 р., а банк звернувся до суду 25.02.2015 р., у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення заборгованості. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6, підлягає відхиленню, рішення в частині відносно ОСОБА_7 залишенню без змін, а апеляційні скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підлягають задоволенню, рішення відносно них скасуванню, на підставі наступного.

Судом встановлено, що між ВАТ "Банк Універсальний", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_7 05.09.2007 року був укладений Кредитний договір № 003-2914/840-0122 (на придбання майна), та в подальшому додаткові угоди до нього, щодо надання кредитних коштів в сумі 70 000 доларів 00 центів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом щомісячно згідно умов договору, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів до 01.09.2037 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів /а.с.6-60, 61-70/.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 05.09.2007 року та 16.09.2010 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_9 було укладено договір поруки № 003-2914/840-0122-Р, за умовами якого він зобов'язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі /а.с.75-77, 78-84/.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 16.01.2012 року між ПАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 003-2914/840-0122-Р, за умовами якого він зобов'язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі (а.с.85-89).

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, що підтверджується розгорнутим розрахунком заборгованості, випискою по особовому рахунку позичальника (а.с.146-149), проте відповідач не належним чином виконує умови договору.

Станом на 21 серпня 2015 року загальна заборгованість відповідача перед банком становить 73 302 16 центів США, яка складається з наступних складових: заборгованість по кредиту - 58 338 доларів 29 центів США, заборгованість по відсоткам - 14 081 доларів 77 центів США; заборгованість по підвищеним відсоткам - 882 долари 10 центів США /а.с.146-149/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині ОСОБА_7, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст.ст. 526, 530, 611 ЦК України про те, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, прийшовши до обґрунтованого висновку про наявність заборгованості та неналежне виконання взятих ОСОБА_7 зобов'язань по кредитному договору.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності третейської угоди, у зв'язку з чим позовні вимоги повинні були бути залишені без розгляду, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки третейська угода, наявна у кредитному договорі, не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист порушених прав. /правова позиція ВСУ №6-50цс12 від 06.06.2012/

Водночас, задовольняючи вимоги в частині солідарного стягнення з поручителів ОСОБА_9 та ОСОБА_8, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 554 ЦК України, про те, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, та ч. 2 ст. 554 ЦК України про те, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2007 року та 16.09.2010 року між ВАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_9 було укладено договір поруки № 003-2914/840-0122-Р, за умовами якого він зобов'язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань за кредитним договором. /а.с.75-82/

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або без відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

16.01.2012 р. між ОСОБА_7 та ПАТ «Універсал Банк» укладено додаткову угоду /а.с.43-57/, за якою відповідно до п. 1.1.2, починаючи з 01.01.2013 р., за користування кредитними коштами нараховується процентна ставка у розмірі визначеної процентної ставки, збільшеної на 3, 15 % річних, аналогічне збільшення і за користування кредитними коштами понад встановлені строки / а.с.43/, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, після укладання додаткової угоди від 16.01.2012 року до кредитного договору загальна сума основного зобов'язання зросла з 173751,77 доларів США до 176483, 17 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зазначений висновок підтверджується численними правовими позиціями Верховного Суду України у справах щодо подібних правовідносин. Так, у Постанові ВСУ №6-1161цс15 від 21.10.2015 року, зазначено, що з огляду на положення частини першої статті 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що внесення змін додатковою угодою до кредитного договору щодо збільшення розміру процентної ставки без згоди поручителя на такі зміни призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові ВСУ 6-1161цс15 від 21.10.2015 р.

Суд першої інстанції на вказане положення уваги не звернув, прийшовши до помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_9 заборгованості у солідарному порядку з ОСОБА_7, оскільки матеріали справи не містить належного повідомлення ОСОБА_9 про зміну процентної ставки по кредитному договору, внаслідок чого збільшився обсяг його зобов'язань як поручителя.

В частині, що стосується стягнення у солідарному порядку заборгованості по кредитному договору з ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як поручителя, колегія зазначає наступне.

16.01.2012 року між ПАТ "Банк Універсальний" та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 003-2914/840-0122-Р, за умовами якого він зобов'язувався солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань за кредитним договором. /а.с. 85-89/

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

З пункту 4.2 договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням зобов'язання.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до розрахунку заборгованості / а.с.73/, останній платіж, внесений позичальником не у повному обсязі датований 07.03.2014 р., тобто з 01.04.2014 р. виникло прострочення заборгованості.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимогу до поручителя повинно бути пред'явлено протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто порука припинилась з 01.10.2014 р., а банк звернувся з вимогою до поручителя 17.01.2015 р. /а.с.100/, а до суду 25.02.2015 р., у зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_8, оскільки пропущено строк звернення з вимогою про стягнення заборгованості з нього у солідарному порядку як з поручителя.

Аналогічні правові позиції викладено у Постановах ВСУ №6-53цс14 від 17.09.2014 р., 6-2239цс15 від 24.02.2016 р., №6-223цс16 від 14.09.2016 р.,

Таким чином, враховуючи викладене, рішення в частині відносно ОСОБА_7 підлягає залишенню без змін, а в частині відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасуванню, з постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_7 - залишити без змін.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року - в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 скасувати, постановивши нове в цій частині про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_9 та ОСОБА_8.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: