Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3125/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

10 липня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової O.A.,

при секретарі - Ворона Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В позові посилався на те, що 16 березня 2017 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу №613 та сплатив 12568,50 грн. комісії за організацію даного договору. В подальшому зясував, що даний договір порушує його права та містить ознаки недійсного правочину.

Тому позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №613 від 16 березня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна», стягнути з відповідача на його користь 12568,50 грн., сплачених ним як комісію за організацію даного договору, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Судові витрати просив покласти на відповідача.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не зявились.

Представник позивача звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не зявились.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, 16 березня 2017 року ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №613 (а.с.13-20).

Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна») зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач (ОСОБА_1С.) зобовязується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є автомобіль ЗАЗ SENS, комплектація standart+, обєм двигуна 1,3, 5-ступенчата КПП, передній привід.

Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного договору зазначається у даному договорі та додатку №1.

Згідно з пунктом 8.2. договору вартість предмета фінансового лізингу на момент укладення договору складає 179550 грн.

Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобовязаний передати придбаний для лізингоодержувач предмет лізингу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок комісій за організацію договору та за передачу предмета лізингу.

Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 16 березня 2017 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «Єврокар Україна» та ОСОБА_1, нотаріально посвідчено не було. Відповідно, виходячи з положень частини першої статті 220 ЦК України у звязку з недодержанням сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, положеннями розділу 12 договору встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору та умови договору про повне неповернення комісії за організацію договору у випадку розірвання договору, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, наносять шкоду споживачеві.

Передбачена у розділі 9 договору оплата вартості організації договору у розмірі 7% від вартості предмету лізингу виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартість предмету лізингу, не погодили графік сплати лізингових платежів, оскільки дана інформація повинна була міститися в додатках до договору, які позивачеві не було надано. У звязку з цим на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача та є порушенням права споживача на інформацію про продукцію .

Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не надав.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи, що позивачем 16 березня 2017 року на рахунок відповідача сплачено 12568,50 грн. на виконання договору, що судом визнано недійсним, необхідно застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача одержані ним за недійсним договором кошти в сумі 12568,50 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особо, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд враховує, що вказаний договір фінансового лізину був укладений обома сторонами ТОВ» Лізінгова компанія «Єврокар Україна» та ОСОБА_1 Волевиявлення обох сторін було спрямовано на укладення даного договору.

У звязку з цим відсутні підстави вважати, що укладенням цього договору саме відповідач завдав позивачу моральної шкоди.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні даної позовної вимоги.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність позов задовольнити частково, а саме задоволено дві з трьох позовних вимог, відшкодуванню підлягають 2/3 понесених позивачем судових витрат, а саме 3333,33 грн.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №613 від 16 березня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством за обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна»,

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 12568,50 грн. на відшкодування коштів, сплачених за недійсним договором фінансового лізингу №613 від 16 березня 2017 року, 3333,33 грн. на відшкодування понесених судових витрат, а всього стягнути 15901,83 грн.

В задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Єврокар Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 3200 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні, в 10-денний термін з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

10.07.2017