У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Журавель В.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 355 тис. грн зі сплатою 15 % річних за користування кредитом на строк до 10 квітня 2018 року.

20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої збільшено розмір процентної ставки до 18 % річних та змінено графік погашення заборгованості за кредитом, а 6 липня 2009 року укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої встановлено максимальний ліміт у розмірі 366 629 грн 78 коп. та встановлено строк погашення кредиту до 10 квітня 2023 року.

Позичальник умови договору належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, допустив заборгованість, яка станом на20 січня 2016 року склала 1 142151 грн 15 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором урозмірі 1 142151 грн 15 коп. та судові витрати в розмірі 17 132 грн 27 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 257, 261, 264, 266, 267 ЦК України, дійшли до правильного висновку про те, що пред'явивши 12 січня 2010 року до відповідача вимогу про дострокове повернення всієї суми боргу, банк змінив строки виконання кредитного договору і в силу п. 4.4 договору строк користування кредитом сплив, тому, звернувшись з позовом про стягнення кредитної заборгованості у квітні 2016 року, банк пропустив трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач (а.с. 42-44).

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, від 16 листопада 2016 року № 6-900цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання касаційної скарги на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-116цс13, безпідставне, оскільки зазначена правова позиція стосується інших фактичних і правових обставин, а саме у разі відсутності вимоги про дострокове повернення кредиту.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько В.І. Журавель