АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Абрамова П.С., Хіль Л.М.

за участю секретаря Шевченко І.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, визначення порядку користування квартирою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, після неодноразових уточнень остаточно просила ухвалити рішення, яким визначити, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить ? частину та визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй у користування кімнату «4» площею 10,5 кв.м.; залишити у спільному користуванні: коридор (1) площею 8,5 кв.м., кухню (5) площею 5,7 кв.м., ванну (6) площею 2,0 кв.м. та вбиральню (7) площею 1,0 кв.м.; залишити у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 балкон площею 1,0 кв.м.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_2 вказувала на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1, але із співвласниками не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково: визначено, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру № 12, розташованої по вул.Алмазній, 10 у м.Полтавіі становить ? частину. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши в частині відмови в задоволенні позову та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не в повній мірі зясував всі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому її розгляду.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог в разі неправильного застосування судом матеріального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і з урахуванням роз'яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду та законність рішення суду в частині задоволених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла В.О.«Полтавсільбуд» від 13.05.1993 року, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5 належить квартира № 12, розташована по вул.Алмазній, 10 у м.Полтаві (а.с.44).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 271147 ОСОБА_6 помер 07.07.1994 року у віці 81 рік (а.с.65).

Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 16.11.2016 року ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор", квартира АДРЕСА_2 посімейного заселення розташована на 3 поверсі 5 поверхового будинку та складається із трьох кімнат житловою площею 41,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната (2) площею 14,1 кв.м., 2-а кімната (3) площею 16,9 кв.м., 3- я кімната (4) площею 10,5 кв.м., коридору 91) площею 8,5 кв.м., кухні (5) площею 5,7 кв.м., ванної 2, 0 кв.м., вбиральні (7) площею 1, 0 кв.м. Квартира обладнана балконом (з к=0,3) площею 1,0 кв.м. Загальна площа квартири 59,7 кв.м. (а.с.13-14).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою № 12 будинку № 10 по вул.Алмазній у м.Полтаві, суд першої інстанції виходив з того, що для встановлення вказаного порядку потрібні спеціальні знання, однак сторони заперечили проти призначення у справі відповідної судової будівельно-технічної експертизи, окрім того спірна квартира складається із 3 кімнат, натомість порядок користування запропоновано встановити лише щодо однієї кімнати.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (ч.4 ст.41 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Аналіз наведених приписів закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість, однак при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Наведену правову позицію Верховний Суд України висловив у постанові №6-1500цс15 від 16 лютого 2017 року.

Крім того, у пункті чотирнадцятому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У пункті шостому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Наведені положення закону та роз'яснення Верховного Суду України залишені поза увагою судом першої інстанції, а спір залишено невирішеним по суті.

Сторонами не заперечується, що позивачці належить на праві власності ? частина спірної квартири. За станом на час розгляду спору у суді співвласниками цієї квартири є три особи позивачка та дві відповідачки. Згідно технічного паспорту квартира має три жилі кімнати загальною площею 41,5 м.кв., ? якої становить 10,37 м.кв.

Позивачкою заявлена вимога про виділення їй у користування жилої кімнати «4» площею 10,5 м.кв., що відповідає розміру її ідеальної частки у спірній квартирі.

Відповідачки не надали суду жодних обґрунтованих заперечень щодо запропонованого позивачкою порядку користування, а саме у частині виділення їй у користування саме кімнати «4». Залишення у спільному користуванні відповідачок двох інших житлових кімнат «2» і «3» не порушує прав останніх як співвласників квартири та не позбавляє їх можливості вирішити у добровільному чи судовому порядку питання щодо користування цими кімнатами.

За таких обставин рішення суду першої інстанції у частині вирішення спору про встановлення порядку користування квартирою підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову та визначення порядку користування квартирою.

Відповідно до ст.88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідачів на користь позивача судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 779,35 грн. із кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про встановлення порядку користування квартирою та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою № 12 будинку № 10 по вул.Алмазній у м.Полтаві, виділивши ОСОБА_2 у користування кімнату «4» площею 10,5 кв.м.; залишити у спільному користуванні: коридор (1) площею 8,5 кв.м., кухню (5) площею 5,7 кв.м., ванну (6) площею 2,0 кв.м. та вбиральню (7) площею 1,0 кв.м.; залишити у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 балкон площею 1,0 кв.м.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги по 779 грн. 35коп. із кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: П.С. Абрамов

ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов