Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2795/17 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Є.У.№ 310/1291/17-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Воробйової І.А.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Волчановй І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення суми надміру виплаченої допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 24.11.2015 року ОСОБА_3 звернулася до позивача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі оплату житлово - комунальних послуг. У відповідності до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року, ОСОБА_3 була призначена допомога переміщеним особам на проживання з 01.12.2015 по 20.05.2016 в загальній сумі 12475,81грн.

Під час перевірки достовірності та повноти наданої заявником інформації, у вересні 2016 року з'ясовано, що ОСОБА_3 мала на депозитному банківському рахунку кошти в сумі, що перевищували 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. В результаті надання недостовірної інформації відповідач незаконно отримала державну допомогу у розмірі 12475,81грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив, стягнути з відповідача 12475,81 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зазначеним рішенням суду УПСЗН виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідач є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території.

Відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Заявляючи позо, позивач виходив з того, що відповідач приховала знаходження на її рахунку грошових коштів. Натомість згідно п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Відтак посилаючись з ч.1 ст. 1212 ЦК України , згідно з якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно, позивач просив стягнути зайво сплачені кошти.

Суд першої інстанції виходив з того, що за ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

ОСОБА_3 була призначена допомога на проживання з 01.12.2015 по 20.05.2016 в загальній сумі 12475,81 грн.

Позивач посилався на те, що під час здійснення перевірки достовірності та повноти наданої заявником від Міністерства фінансів України в електронному вигляді надійшла інформація про те, що ОСОБА_3 має на депозитному банківському рахунку в ПАТ КБ «Приватбанк» з 06.11.2015 року кошти в розмірі 14019,24 грн., сума яких перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

В свою чергу, позивач ОСОБА_3 надала суду довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.04.2017р. (а.с.18) в якій зазначено, що ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, паспортні дані: НОМЕР_2 Ворошиловським РВ УМВС України в м. Донецьк 07.08.2002р., в період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. мала у ПАТ КБ «Приватбанк» наступні депозитні рахунки: - НОМЕР_3 - послуга «Скарбничка», дата відкриття 14.10.2011р, сума вкладу- 0,00 грн., та депозитний рахунок НОМЕР_4 «Депозит плюс строковий 12 міс.», дата відкриття 28.03.2016р. сума вкладу - 300,00 грн.

Зважаючи на те, що відповідач надала більш повну інформацію, яка спростовує надану позивачем довідку, суд першої інстанції правомірно вважав надану позивачем довідку такою, що не містить повної інформації про вкладника та не може свідчити достовірно про наявність грошових коштів на рахунку відповідача, відтак є неналежним доказом у справі, оскільки складена на підставі наданої Міністерством фінансів України інформації і не перевірена особою, яка складала і підписувала довідку.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області - відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: