АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3698/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про залучення другого з подружжя до солідарної відповідальності за договором позики.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про залучення другого з подружжя до солідарної відповідальності за договором позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з січня 2011 року по вересень 2011 рік позивач надав у борг подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_6 гроші на загальну суму 50 000 доларів США строком на шість місяців. На момент позичання коштів ОСОБА_7 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 останні проживали одні сім'єю та вели спільний побут до моменту смерті ОСОБА_7 Оскільки, кошти на загальну суму 50 000 доларів США були надані в інтересах сім'ї та для задоволення потреб їх сім'ї, просив з урахуванням уточнених позовних вимог визнати борг у розмірі 67 789, 58 доларів США отриманий ОСОБА_7 від ОСОБА_5 таким, що використаний в інтересах сім'ї та визнати спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6, залучити до солідарної відповідальності другого з подружжя померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 67 789, 58 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві про залучення другого з подружжя до солідарної відповідальності за договором позики відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задовольнити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав застосування позовної давності, судом першої інстанції не враховано, що позивач дізнався про порушення свого права лише у вересні 2014 року, тобто після смерті ОСОБА_7, таким чином звернення до суду із відповідними вимогами строк позовної давності не порушує. Окрім того, розмір заборгованості та існування боргу вже встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. При цьому судом першої інстанції не враховано, що на момент отримання коштів позичальник ОСОБА_7 знаходився у зареєстрованому шлюбі та проживав однією спільною сім'єю з ОСОБА_6, а тому є підстави для стягнення солідарно з ОСОБА_6 суми боргу за договором позики у розмірі 67789,58 доларів США, що узгоджується з вимогами ст.ст. 61, 65 Сімейного Кодексу України. Також суд не звернув увагу на ту обставину, що для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, одержане за укладеним одним із подружжя договором, не потрібно, щоб воно було фактично внесено до сімейного бюджету, достатньо лише самого факту укладення такого договору одним із подружжя в інтересах сім'ї.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача в судове засідання, яка належним чином про час та місце розгляду справи була повідомлена, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, для участі у справі вона направила свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції ( ч.1 п.3 ст. 307 ЦПК України).

Статтею 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

- неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" обгунтованим визнається рішення , в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи , висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Як убачається зі змісту рішення суду першої інстанції відмова у задоволенні позовних вимог ґрунтувалась, як по суті, так і за спливом строку позовної давності.

Зазначеним вимогам закону ухвалене рішення відповідає не повністю.

Судом встановлено, що з січня по вересень 2011року ОСОБА_5 надав у борг ОСОБА_7 50 000 доларів США строком на шість місяців. На час отримання коштів у борг ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_6

Умови договору позики позичальник ОСОБА_7 не виконав і борг не повернув.

Положенням ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про стягнення суми боргу у 50 000 доларів США із застосуванням ст. 625 ЦК України задоволено частково.

Зазначеним рішенням не було встановлено, що борг брався та був використаний в інтересах сім'ї . Відповідач ОСОБА_6 до участі у зазначеній справі в якості відповідача не залучалась і питання солідарного стягнення боргу з подружжя не ставилося.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було розірвано. А відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби.

Передбаченої ч.3 ст. 65 СК України письмової згоди відповідача ОСОБА_6 на укладення договору позики нині покійного ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_5 на суму 50000 доларів США, що прирівнюється до цінного майна, в матеріалах справи немає.

Крім того, позивачем не підтверджено відповідними доказами, що кошти в сумі 50000 доларів США отримані ОСОБА_7 були витрачені в інтересах сім'ї, відповідач надавала у письмовій формі згоду на укладення договору позики. І до такого висновку прийшов і суд першої інстанції. Тобто, суд прийшов до правильного висновку, щодо відсутності порушення права позивача відповідачем.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Але додатково у рішенні суд зазначив і про відмову у позові за спливом строку позовної давності.

Між тим, якщо ж судом буде встановлено, що право позивача,про захист якого він просить,не порушено, постановляється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропущення строку давності.

Положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках,коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід змінити в частині правового обґрунтування щодо застосування строку позовної давності, виключивши його з мотивувальної частини.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року позивачу ОСОБА_5 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до 20 березня 2017 року, але оплата не була проведена. А тому, з ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6999,00 грн. на користь держави.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року змінити в частині правового обґрунтування щодо застосування строку позовної давності, виключивши його з мотивувальної частини.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави у розмірі 6999,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: