Справа № 167/493/13-ц
Провадження № 2/159/29/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Лесика В.О.,

при секретарі - Жукової Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 до Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, ОСОБА_4 третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідачів - Акціонерне товариство «ОСОБА_8 ОСОБА_9» про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення та вселення ОСОБА_1, ОСОБА_6,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, Спеціалізованого підприємства «Юстиція», ОСОБА_3 про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів та акту оформлення їх результатів. 11.04.2013 року позивачами уточнено позовні вимоги відповідно до яких вони просили суд визнати недійсними прилюдні торги по реалізації майна будинку в с. Липини Луцького району, вул. Ветеранів, 22.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 20.08.2013 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 25.09.2014 року ОСОБА_4 залучено до участі в справі як відповідача та ухвалою цього ж суду від 12.08.2014 року до участі в справі залучено як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача - Акціонерне товариство «ОСОБА_8 ОСОБА_9».

Обґрунтовуючи позов позивачі зазначили, що їм Луцьким відділення «Райффайзенбанк Аваль» був наданий комерційний кредит. В забезпечення позики ними було передано в іпотеку житловий будинок в с. Липини по вул. Ветеранів, 22. У зв'язку з простроченням повернення позики, рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.12.2008 року з них було стягнуто кредитну заборгованість на користь банку. Постановою відповідача - Відділу державної виконавчої служби від 25.03.2009 року відкрито виконавче провадження про стягнення з їх кредитної заборгованості. 31.07.2012 було накладено арешт на будинок і пізніше виставлено його на прилюдні торги. За повідомленням відповідача - СП «Юстиція» прилюдні торги з реалізації будинку мали відбутися 16.10.2012 року, але були перенесені на 16.11.2012 року. В цих торгах мала взяти участь позивачка ОСОБА_7, сплативши гарантований внесок і подавши про це заяву. Однак організатором торгів СП «Юстиція» її було незаконно не допущено до участі в них і безпідставно оголошено переможцем в них єдиного покупця - відповідача у справі ОСОБА_3 Вважають, що дії відповідачів є незаконними з наступних підстав.

Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна.

Ч. 1 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.

У відповідності до ч. 8 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ОСОБА_10 «Про іпотеку».

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 цього ОСОБА_10 у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Ст. 39 цього ОСОБА_10 встановлено, які відомості зазначаються у рішенні суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Про реалізацію іпотекодержателем своїх прав на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки йдеться також в перших частинах ст.ст. 36, 38 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, за термінологією зазначеного законодавства підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки слід вважати рішення суду відповідного змісту, яке ухвалюється за результатами розгляду цього питання в позовному провадженні. На час відчуження переданого в іпотеку будинку, так і на теперішній час такого судового рішення немає.

Відповідно до вимог «Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів арештованого майна» зареєстрованого в Мінюсті України від 02.11.1999 року прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися в разі:

-відсутності покупців, або за наявності тільки одного покупця.

СП «Юстиція» грубо порушила ці вимоги, не допустила ОСОБА_7 до участі в них і оголосила переможцем єдиного учасника - відповідача ОСОБА_3

Таким чином, процедура реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажі майна, тобто забезпечення переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів - складання за результатами їх проведення акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК особа має право звернутися до суду за захистом свого нового права.

Згідно ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Ст.41 Конституції встановлює, що ніхто не може протиправно бути позбавлений власності. Як видно з розясень МЮ України, щодо здійснення позасудового регулювання звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, чітко зазначено, що примусове стягнення нерухомого майна, яке виступає предметом іпотеки, можливе лише на підставі рішення суду. Такого рішення суду немає, а тому дії відповідачів є незаконними і результати таких дій повинні бути визнані недійсними.

Наявне судове рішення про стягнення позики і відкрите з цього приводу виконавче провадження не давало відповідачам жодних підстав для реалізації предмета іпотеки їхнього будинку на прилюдних торгах.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року закрито провадження у справі в частині заявлення позовних вимог до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» з підстав припинення діяльності 04.07.2014 року за рішенням засновників, а в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб дані про правонаступників відсутні.

Під час розгляду справи, ухвалою суду від 23 листопада 2016 року позовні вимоги, заявлені до відповідача ОСОБА_3, в частині визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення та акта про проведення прилюдних торгів залишено без розгляду за заявою представника позивача.

В ході розгляду справи позивачкою ОСОБА_1 та представником позивачів збільшено позовні вимоги та зазначено про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, виданого 05.12.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_11 для ОСОБА_4 Віри Макарівни, зареєстроване в реєстрі за №2066. Виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3, із будинку № 22 по вул. Ветеранів у с. Липини Луцького р-ну Волинської обл. без надання іншого житлового приміщення та вселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 у будинок № 22 по вул. Ветеранів у с. Липини Луцького р-ну Волинської обл.

В обґрунтування збільшених позовних вимог зазначено, що на виконання торгів було видано нотаріальне свідоцтво про право власності. На оспорюваних торгах ОСОБА_4 придбала належні Таран О. І. й ОСОБА_6 будинок та земельну ділянку, у зв'язку з чим 05.12.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право власності. Неякісну, але розбірливу копію свідоцтва Таран О. І. отримала лише у червні 2015 року, після того, як ОСОБА_4 додала її до скарги на адвоката ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_1 У випадку визнання недійсними торгів, дане свідоцтво також підлягає визнанню недійсним, оскільки на його підставі були вчинені певні реєстраційні дії зареєстровано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_4

З'ясовано, що у належному ОСОБА_1 та ОСОБА_6 будинку проживають відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Ці особи подавали заяву, скарги, у яких адресою свого проживання вказували вул. Ветеранів. 22, с. Липини Луцького р-ну. Відтак, у випадку визнання недійсними торгів відповідачі підлягають виселенню із зазначеного будинковолодіння.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 15.04.2015 року було скасоване рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.06.2010 року про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 із будинку по вул. Ветеранів. 22, с. Липини Луцького р-ну. Рішення апеляційного суду було залишене без змін касаційною інстанцією та Верховним Судом України. Отже, у випадку визнання недійсними торгів позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_6 підлягають вселенню у будинковолодіння по вул. Ветеранів. 22, с. Липини Луцького р-ну.

Саме у зв'язку з наведеними вище обставини позивачі вимушені збільшувати свої позовні вимоги шляхом подання цієї заяви. ОСОБА_1 збільшення позовних вимог стосується предмета спору, тих же сторін у справі, а тому не суперечить чинному процесуальному законодавству.

Після збільшення та уточнення, позовні вимоги становлять:

ПозивачіПозовна вимогаВідповідачіТреті особи
1.БортнюкО. А. 2. ОСОБА_6 3. ОСОБА_1Про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення та акта про проведення прилюдних торгів1. ОСОБА_4 2. ВДВС Луцького районного управ ління юстиції1. ПАТ «ОСОБА_12 ОСОБА_9»
1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_6Про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна1. ОСОБА_4
1. ОСОБА_1 2. ОСОБА_6Про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3 із будинку №22 по вул. Ветеранів у с. Липини Луцького р-ну Волинської обл.., про вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_9 у цей будинок1. ОСОБА_4 2. ОСОБА_3

В судовому засіданні позивачка та її представник збільшені та уточнені позовні вимоги викладені в узагальнених обґрунтуваннях з врахуванням правової позиції, висловленої Верховним судом України у даній справі підтримали повністю та зазначили, що Верховний Суд України у висновках, викладених в рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за перше півріччя 2013 р., відзначив правову позицію, висловлену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі №б-174цс12: Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, то така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6 ст. 203 Щ України (ч. 1 ст.215 цього Кодексу).

Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999р.№ 68/5.

Тобто, суд висловив правову позицію, що допущені порушення процедури проведення торгів є підставою для визнання таких торгів недійсними.

До правил проведення торгів належать такі норми Тимчасового положення:

- ті, які визначають процедуру підготовки проведення торгів;

- ті, які регулюють порядок їх проведення;

- ті, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

Під час проведення оспорюваних прилюдних торгів були допущені порушення під час підготовки торгів, протягом їх проведення та в ході оформлення результатів торгів.

Опубліковане повідомлення про торги не містило інформації, яка вимагається, що позбавило ОСОБА_7 можливості взяти участь у торгах; дана обставина істотно вплинула на кінцевий результат торгів.

Пункти 3.6, 3.8, 3.9 Тимчасового положення передбачають:

3.6. Зміст інформаційного повідомлення повинен містити:

- строки сплати та суму гарантійного внеску учасника прилюдних торгів, найменування, адресу банку, номер рахунка спеціалізованої організації для його сплати;

- порядок та строки розрахунку за придбане на публічних торгах майно, номер депозитного рахунка органу державної виконавчої служби для сплати коштів;

- дату, час та місце ознайомлення з майном;

- інші відомості, потрібні для проведення прилюдних торгів.

3.8. Якщо реалізації підлягає земельна ділянка, то в інформації додатково зазначаються:

- правовий режим земельної ділянки;

- цільове призначення земельної ділянки;

- обмеження на використання земельної ділянки (установлені на підставі містобудівних та санітарних норм і правил, включаючи архіте-ктурнопланувальні, технічні, екологічні умови).

3.9 Якщо реалізації підлягає житловий будинок, квартира, то в інформації додатково зазначаються:

- розмір житлової та нежитлової площі будинку, квартири;

- правовий режим квартири, будинку;

- обмеження на використання квартири, будинку;

- відомості про земельну ділянку, на якій розташований будинок (її правовий режим та розмір);

- матеріали стін квартири, будинку;

- процент зносу.

Проте, всупереч вимогам Тимчасового положення, зазначені вище відомості, не публікувалися.

Про необхідність дотримання усіх вимог Тимчасового положення, у т.ч. детальних відомостей про об'єкт продажу, зазначив ВССУ у рішенні від 22.05.2013:

Згідно п. п. 3-6,3.8 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна зміст інформаційного повідомлення про торги повинен містити встановлений перелік характеристик продажу нерухомого майна, в тому числі земельної ділянки, та умов торгів.

Інформаційне повідомлення №405774 про проведення спірних торгів (а. с. 107) свідчить, що повідомлення про продаж іпотечного садового будинку та земельної ділянки не містить відомості про:

- строки сплати гарантійного внеску учасника прилюдних торгів,

- найменування, адресу банку, номер рахунка спеціалізованої організації для його сплати;

- дату, час та місце ознайомлення з майном;

- правовий режим земельної ділянки;

- цільове призначення земельної ділянки;

- обмеження на використання земельної ділянки (установлені на підставі містобудівних та санітарних норм і правил).

Відсутність в інформаційному повідомленні про торги вищевказаної інформації є порушенням законодавства України і суттєвим порушенням процедури торгів. Це порушення, допущене під час підготовки торгів, є таким, що може вплинути на результати торгів, зменшити можливість участі в торгах потенційних покупців і вплинути на формування ціни реалізації що порушує права іпотекодержателя на погашення боргу за рахунок продажу предмета іпотеку за найкращою ціною.

Викладене свідчить, що порушення процедури проведення торгів і невідповідність змісту інформаційного повідомлення вимогам, встановленим п.п. 3.6, 3.8 вказаного вище Положення, є підставою для визнання торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону.

Тобто, порушення вимог Тимчасового положення щодо змісту інформаційного повідомлення про прилюдні торги є підставою для визнання їх недійсними.

Саме з огляду на недотримання вимог Тимчасового положення щодо змісту інформаційного повідомлення ОСОБА_7 не змогла взяти участь у прилюдних торгах, оскільки гарантійний внесок нею було сплачено через 7 хвилин після спливу граничного строку, який, всупереч вимогам пп. 4 п. 3.6 Тимчасового положення не було опубліковано. Тому недопущення ОСОБА_7 до участі в торгах стало наслідком порушень, допущених під час публікації повідомлення про публічні торги.

Недопущення ОСОБА_7 до участі в торгах було незаконним, оскільки під час підготовки до прилюдних торгів було порушено вимоги чинного законодавства стосовно порядку реєстрації учасників для проведення прилюдних торгів, оскільки під час реєстрації учасників прилюдних торгів 16.11.2012 року позивачу ОСОБА_7 було неправомірно та безпідставно відмовлено в прийнятті заяви про участь у торгах та відповідно реєстрації її, як учасника цих торгів.

Підставою для відмови в прийнятті заяви про участь у торгах послугувало, те що ОСОБА_7 невчасно сплатила суму гарантійного внеску, оскільки з копії квитанції №ШПК32859 від 16.11.2012 вбачається, що оплату внеску було здійснено 16.11.2012 о 09:07 год., в той час, як реєстрація учасників закінчувалася о 09:00 год. цієї дати. На думку ПП «СП «Юстиція», на момент закінчення реєстрації учасників прилюдних торгів позивачкою ОСОБА_7 не було виконано вимоги ч. 1 п. 3.12 Тимчасового положення і зокрема: Для участі в прилюдних торгах покупець подає спеціалізованій організації:

- заяву про участь у прилюдних торгах;

- документи, що підтверджують сплату гарантійного внеску.

Водночас ч. 2 п. 3.12 Тимчасового положення передбачає, що організатор прилюдних торгів зобов'язаний забезпечити безперешкодне прийняття всіх заяв на участь у прилюдних торгах, а також забезпечити вільний доступ покупців до місця проведення прилюдних торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація учасників закінчувалася до 09:00 год. 16.11.2012. Позивачка ОСОБА_7 звернулася із заявою про участь у прилюдних торгах до цього часу, їй було надано рахунок для сплати гарантійного внеску, вона його сплатила після 09:00 год. в силу об'єктивних причин банківські установи розпочинають свою роботу після 09:00 год.

Тим не менше, заява ОСОБА_7 була в розпорядженні ПП «СП «Юстиція» і ця заява була подана до закінчення реєстрації. Те, що ОСОБА_7 сплатила внесок не до 09:00 год. 16.11.2012, є, як вже зазначалося, наслідком недотримання відповідачем підпункту 4 п. 3.6 Тимчасового положення.

Оскільки в інформаційному повідомленні про публічні торги не було зазначено строк сплати гарантійного внеску то несвоєчасна його сплата позивачкою ОСОБА_7 стала наслідком порушень, допущених під час підготовки торгів. Відтак, ці порушення є суттєвими і такими, що істотно вплинули на проведення та результати торгів, як і недопущення ОСОБА_7 до участі в торгах.

Майно було продано за початковою ціною, що суперечить положенням ОСОБА_10 України «Про іпотеку», оскільки продане на торгах нерухоме майно було предметом іпотеки. Верховний Суд України змінив точку зору щодо застосування ОСОБА_10 України «Про іпотеку» під час проведення прилюдних торгів на виконання судових рішень про стягнення боргу. Так, у постанові від 26.11.2014 у справі №б-174цс14 суд відзначив, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми ОСОБА_10 України № 898-І// до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми ОСОБА_10 України 606-ХІУта Тимчасового положення.

В даний час Верховний Суд України має іншу точку зору, висловлену, наприклад, у постановах від 13.04.2016 №б-349цс16; 27.04.2016 №б-103цс16:

ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпо-текодержателем.

Відповідно до статті 54 цього ОСОБА_10 примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ОСОБА_10 України «Про іпотеку».

Таким чином, Верховний Суд України вважає, що прилюдні торги в такому випадку мають відбуватися з урахуванням положень ОСОБА_10 України «Про іпотеку». Проте і його положення були недотримані під час проведення торгів.

Так, п. 4.5 Тимчасового положення передбачав, що якщо протягом трьох хвилин після триразового оголошення стартової ціни покупці не висловлюють бажання придбати майно за ціною, оголошеною ліцитатором, то запропонований об'єкт продажу знімається з торгів і прилюдні торги за даним лотом не проводяться.

Однак на прилюдних торгах 16.11.2012 року майно було продано за початковою ціною, що є незаконним. Пункт 7.1 Тимчасового положення прямо передбачає, що прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі якщо жоден із покупців не запропонував ціну, вищу за стартову ціну лота.

Проте в порушення цієї норми, державний виконавець 04.12.2014 року склав акт про реалізацію предмета іпотеки.

ОСОБА_10 України «Про іпотеку» в ч. 3 ст. 45 відзначає можливість продажу майна за стартовою ціною і лише у випадку наявності одного покупця:

Прилюдні торги проводяться принаймні за умови присутності одного учасника. У разі участі у прилюдних торгах одного покупця майно може бути придбане ним за початковою ціною.

Однак в даному випадку в торгах брали участь 4 учасники, а відтак продаж майна за початковою ціною є незаконним.

Покупцем було несвоєчасно внесено оплату за придбане майно, що повинно було мати наслідком визнання торгів такими, які не відбулися, оскільки пункт 5.1 Тимчасового положення передбачав, що на підставі копії затвердженого протоколу переможець прилюдних торгів протягом семи банківських днів з дня затвердження протоколу, не враховуючи дня проведення прилюдних торгів, здійснює розрахунки за придбане на прилюдних торгах майно...

Однак, протокол було затверджено 16.11.2012 року, а розрахунки за майно відбувалися наступним чином: 26.11.2012 року було сплачено 34 836,40 грн.; 28.11.2012 року сплачено 247 000,00 грн.; 03.12.2012 року сплачено 66 528,05 грн.

Таким чином, друга і треті суми були сплачені на восьмий і на одинадцятий банківські дні, що є порушенням п. 5.1 Тимчасового положення. І навіть 10-денний строк на оплату, встановлений ст. 46 ОСОБА_10 України «Про іпотеку», був порушений покупцем.

Пункт 7.1 Тимчасового положення встановлював, що прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі: несплати в установлений термін переможцем прилюдних торгів належної суми за придбане майно.

Незважаючи на це, державним виконавцем незаконно було складено 04.12.2014 акт про реалізацію предмета іпотеки. Дивною є ситуація, коли ОСОБА_7 із-за спізнення сплати гарантійного внеску на 7 хвилин не була допущена до торгів, а ОСОБА_4, прострочивши оплату в кілька днів, визнана переможцем цих торгів.

Акт про реалізацію предмета іпотеки не відповідав вимогам законодавства, оскільки пунктом 6.1 Тимчасового положення передбачалося, що після повного розрахунку покупців за придбане майно, на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів та копії документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець складає акт про проведені прилюдні торги і подає його на затвердження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби.

Проте складений 04.12.2014 року державним виконавцем акт не відповідає вимогам, які висуває до змісту таких актів ст. 47 ОСОБА_10 України «Про іпотеку», оскільки протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються:

- відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця;

- сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування;

- відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог цього ОСОБА_10.

Цих відомостей в акті не зазначено, а тому таке оформлення результатів торгів дає підстави для визнання їх недійсними.

Посвідчене нотаріусом свідоцтво про придбання нерухомого майна є недійсним, оскільки воно видане на виконання недійсного правочину.

Як вбачається з даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, видане нотаріусом свідоцтво стало тим правовстановлюючим документом, на підставі якого за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на нерухоме майно. Відтак, для скасування державної реєстрації, необхідне скасування (визнання недійсним) цього свідоцтва у судовому порядку.

Оскаржуване свідоцтво про придбання нерухомого майна від 05.12.2015 було видане на виконання ст. 72 ОСОБА_10 України «Про нотаріат», яка передбачає:

Придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири)....

Придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Однак в цій же статті зазначено, що свідоцтво про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки.

За таких обставин, у випадку визнання недійсними торгів і акту про реалізацію предмета іпотеки, видане нотаріусом свідоцтво про придбання нерухомого майна також є незаконним.

Посвідчене нотаріусом свідоцтво про придбання нерухомого майна є недійсним, оскільки воно видане з порушенням законодавства, так як пунктами 3.7, 3.8 глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції станом на 05.12.2012) передбачалося, що свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії складеного державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки...

В акті про реалізацію предмета іпотеки має бути зазначено:

- що реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог ОСОБА_10 України «Про іпотеку»;

- сума коштів, внесена за придбане нерухоме майно;

- прізвище, ім'я та по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса.

Однак, як вбачається зі змісту акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.12.2012, в ньому не було зазначено, що реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог ОСОБА_10 України «Про іпотеку»; не було вказано суму коштів, внесену за придбане нерухоме майно; не були зазначені прізвище, ім'я та по батькові і адреса боржника.

До того ж складений державним виконавцем акт не відповідає і вимогам, які висуває до змісту таких актів ст. 47 ОСОБА_10 України «Про іпотеку»:

Протягом п'яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки державний виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки, в якому зазначаються:

- відомості про іпотекодержателя та іпотекодавця;

- сума коштів, перерахована за придбаний предмет іпотеки, включаючи гарантійний платіж, та дати їх перерахування;

- відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог цього ОСОБА_10.

Однак, в акті не зазначені відомості про іпотекодержателя, іпотекодавця, дати перерахування коштів, відомості про те, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог ОСОБА_10 «Про іпотеку». Відтак, нотаріус видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з порушеннями Порядку вчинення нотаріальних дій.

Крім того, в преамбулі свідоцтва нотаріус зазначив, що воно видано відповідно до ст. 66 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження». Однак ця стаття врегульовувала питання підготовки та проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна лише до 08.03.2011 року, а з цієї дати почала діяти нова редакція зазначеної статті із назвою «Стаття 66. Звернення стягнення на інше майно боржника юридичної особи». Отже, посилання нотаріуса на зазначену норму закону є помилковим і неправильним, а видане нотаріусом свідоцтво недійсне.

Проживання відповідачів у будинку є незаконним, оскільки прилюдні торги, на яких ОСОБА_4 придбала нерухоме майно, із-за допущених під час їх проведення порушень, мають всі ознаки недійсності. У випадку визнання їх недійсними жодних правових підстав для перебування відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 у будинку по вул. Ветеранів, 22 у с. Липини Луцького р-ну не існуватиме.

Частина 1 ст. 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна з чужого незаконного володіння в даному випадку слід здійснити шляхом виселення відповідачів із будинку.

Так, ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України передбачає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Жодного договору найму, укладеного у відповідності до ст.ст. 158, 159 Житлового кодексу України, між ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_14 не існує. Крім того, ці особи зареєстровані за іншими адресами, ніж будинок позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 а отже, відповідачі мають альтернативне місце проживання. У зв'язку з цим є всі підстави для виселення відповідачів із будинку без надання іншого житла.

У п. 6 висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за 2010-2011 рр. зазначено, що у разі якщо проведені на виконання судового рішення прилюдні торги з реалізації майна визнано судом такими, що проведені з порушенням чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень, то особа; яка придбала це майно, не є добросовісним набувачем, у якого майно не може бути витребувано відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК (постанова Верховного Суду України від 03 жовтня 2011 р. у справі № 3-98гс11; постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р.у справі № 3-Ю3гс11).

Відтак, у випадку визнання недійсними торгів ОСОБА_4 не може вважатися добросовісним набувачем будинку, а тому жодних перешкод для виселення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 з будинку немає.

Оскільки ОСОБА_1, ОСОБА_6 не мають іншого власного житла, вони підлягають вселенню в будинок.

Як зазначалося вище, рішенням апеляційного суду Волинської області від І 5.04.2015, залишеним в силі ухвалою касаційного суду від 11.11.2015, визнано незаконним виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з будинку.

В п. 13 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 відзначено, що поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на житло та на проживання в ньому, тому поворот виконання рішення про виселення шляхом вселення у раніше займане приміщення неможливий і включає в себе абсолютно протилежну виселенню вимогу про вселення, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.

Відтак, оскільки поновлення права на проживання в будинку неможливо розглянути шляхом повороту виконання судового рішення про виселення позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_6 вимушені ставити питання про вселення в судовому порядку.

Частина 1 ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки відповідачі перешкоджають у вселенні до будинку позивачі просять суд у випадку визнання торгів недійсними вирішити питання про примусове вселення.

Верховний Суд України відзначив необхідність з'ясувати, які права та інтереси позивачів були порушені та вияснити, чи відповідають заявлені позовні вимоги належному способу захисту цих прав.

Під час проведення публічних торгів було завдано шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 й ОСОБА_6 Передусім, торгами порушено право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, титульним власником якого вона була. Оскільки це майно було набуте за час шлюбу з ОСОБА_6, то ОСОБА_6 також може претендувати на 1/2 цього майна. Внаслідок торгів ОСОБА_1 була незаконно позбавлена права власності на майно, передбачене ст.ст. 14, 41 Конституції України; ст.ст. 316, 317, 319, 321, 325 ЦК України.

Крім того, внаслідок торгів було порушено конституційне право на житло (ст. 47 Конституції України) ОСОБА_1, ОСОБА_6 Так, в даний час постановою Верховного Суду України від 06.08.2016 в іншій справі №б-3173ц15 (№ 167/493/13-ц) встановлено ту обставину, що виселення ОСОБА_1, Бортнюка А. В. із будинку відбулося незаконно. Відтак, продаж майна на торгах позбавив цих позивачів не лише права власності, а й права на житло. Єдиним належним способом відновлення як права власності, так і права на житло є визнання недійсними прилюдних торгів і їх результатів, виселення осіб, які проживають в будинку та вселення туди позивачів, чиї права порушені.

Крім того, продаж майна за стартовою ціною, яка не покрила значної частини заборгованості ОСОБА_1 й ОСОБА_6 перед банком, також завдає шкоди інтересам цих позивачів, оскільки у випадку проведення торгів на конкурсній основі ціна продажу майна була б вищою, а відтак сума боргу кожного з позивачів перед банком зменшилася б. Лише шляхом визнання прилюдних торгів недійсними можна виправити це упущення.

Що стосується прав ОСОБА_7, то вона була зацікавлена в придбанні нерухомого майна, причому не менше, ніж ОСОБА_4 Так, ОСОБА_7 мала намір проживати в цьому будинку; крім того, вона, будучи матір'ю ОСОБА_6 та бабусею дітей ОСОБА_1 й ОСОБА_6, була зацікавлена в тому, щоб її родина й далі мала змогу проживати в будинку, де вони жили. Недопуск ОСОБА_15 до участі в торгах порушив право ОСОБА_7 взяти участь в прилюдних торгах (ст. 44 ОСОБА_10 України «Про іпотеку») та стати власником майна (ст. 328 ЦК України). Поновлення цих прав можливе лише шляхом визнання недійсними цих торгів та їх результатів; а оскільки внаслідок визнання прилюдних торгів недійсними майно може бути продане повторно то ОСОБА_7 зможе взяти участь у таких повторних торгах.

Викладені у цих поясненнях обставини та доводи однозначно вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 в задоволенні позову просив відмовити, подавши письмові пояснення, в яких зазначив, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ на підтвердження того, що він проводив прилюдні торги, складав акт, був учасником прилюдних торгів та вчиняв дії по продажу майна Таран.

Стороною позивача обрано невірний спосіб захисту своїх прав. Так як положеннями закону «Про виконавче провадження», «Про іпотеку» та Тимчасового положення про порядок реалізації арештованого майна не передбаченого такого способу захисту. Цими нормативно-правовими актами чітко визначено - визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. Про це мною наголошувалось постійно в суді першої інстанції, однак судом вимоги законодавства були проігноровані.

Як вказав у своєму рішенні спочатку ВСУ а потім ВСС, що позивач повинен звертатися до суду з позовом про визнання недійсним правочину.

Так, відповідно до частини третьої статті 33 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Цією нормою встановлено три підстави звернення стягнення на майно: рішення суду, виконавчий напис, договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

В цій справі такою підставою є договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, у разі невиконання або неналежного виконання боржником (іпотекодавцем) основного зобов'язання кредитор (іпотекодержатель) вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на підставі договору здійснюється згідно із: 1) застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі; 2) окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, також є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, як це встановлено частиною третьою статті 33 ОСОБА_10 України «Про іпотеку».

Такою підставою для звернення стягнення на майно є договір іпотеки від 19 грудня 2006 року, відповідно до якого іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на майно, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Зазначене свідчить про те, що у ОСОБА_16 та у ДВС були всі права, які передбачені ОСОБА_10 України «Про іпотеку» та «Виконавче провадження», на звернення стягнення на майно ОСОБА_1 як іпотекодавця .

19 грудня 2006 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 укладено генеральну кредитну угоду № 014/01-10/1130, а в межах цієї угоди - кредитний договір № 014/01-10/1131, за яким позичальнику надано кредит в сумі 100000 доларів США терміном користування до 18 грудня 2013 року зі сплатою 14,5 % річних. 05 вересня 2007 року додатковою угодою про зміни та доповнення до генеральної кредитної угоди загальний розмір кредиту було збільшено до 150000 доларів США.

В забезпечення вимог ОСОБА_16, що випливають з генеральної кредитної угоди та додаткових угод до неї, між ОСОБА_16 та ОСОБА_1 було укладено іпотечні договори від 19 грудня 2006 року та від 06 вересня 2007 року, за якими ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Липини, вул. Ветеранів, 22, та земельну ділянку за цією ж адресою.

Згідно з цими договорами іпотекодержатель має право у випадку невиконання ОСОБА_6 зобов'язань за генеральною кредитною угодою отримати задоволення за рахунок майна, заставленого іпотекодавцем.

14 серпня 2009 року ОСОБА_16 було надіслано ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_17 письмові вимоги про виселення із житлового будинку у зв'язку з зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Як зазначалося, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, як це встановлено частиною третьою статті 33 ОСОБА_10 України «Про іпотеку».

Також із матеріалів справи випливає, що ОСОБА_18 (кредитор) на підставі іпотечного договору прийняв рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку жилий будинок - 14 серпня 2009 року направивши відповідачам письмові вимоги про добровільне звільнення цього будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Відповідно до ст. 48 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» Іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до ч. ч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Так як прилюдні торги відбулися 16.11.2012 року а позивачі та Таран як іпотекодавець звернулися до суду лише 15.04.2013 року, тобто після спливу трьох місяців з дня проведення торгів.

Окрім того відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_19 України, є частиною національного законодавства України.

ОСОБА_10 України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 ОСОБА_10 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила».

У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Основною метою застосування ст. 1 є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування власним майном. При цьому у своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006). Необхідність забезпечення такої рівноваги передбачено в ст. 1. Зокрема, потрібно, щоб була дотримана обгрунтована пропорційність між ужитими заходами та поставленою метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

Визначена конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок щодо оцінки існування проблеми суспільного значення, котра виправдовує як заходи із позбавлення права власності, так і необхідність ужиття заходів з усунення несправедливості.

ЄСПЛ у рішенні «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великої Британії та Північної Ірландії» від 24.06.2003 зазначив, що є неприпустимим визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його майна на підставі того, що державний орган порушив закон.

Отже, позиція Євросуду полягає в тому, що особа суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладенні останніми відповідних договорів, а держоргани не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустилися помилки.

Відповідно до п.71 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З другого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна позначитися на новому праві, набутому особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

За таких обставин ЄСПЛ дійшов висновку, що є неприпустимим позбавлення особи права власності у урахуванням, зокрема, вимог ст. 1 Протоколу № 1 до конвенції, що нового власника не може бути позбавлено конституційного права, оскільки він добросовісно, відкрито та на законних підставах набув право власності.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 в задоволенні позову просила відмовити, також подавши письмові пояснення, які підтримала в яких зазначила, що 19.12.2006 року між ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_16» (далі ОСОБА_8) та ОСОБА_6укладено кредитну угоду № 014/01-10/1130, згідно якої останній отримав споживчий кредит в сумі 100000 доларів США.

На забезпечення цієї угоди між ОСОБА_16 і ОСОБА_1 19.12.2006 укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 169,3 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1808 га за адресою вулиця Ветеранів в с.Липини Луцького району. На час укладення цього договору на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Липинської сільської ради 27.11.2003, житловий будинок належав на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1.

З метою укладення договору іпотеки від 19.12.2006 ОСОБА_1 звернулася до Липинської сільської ради Луцького району з заявою про дачу дозволу на укладення договору іпотеки, гарантуючи при цьому, що права дітей не будуть порушені.

Рішенням виконавчого комітету Липинської сільської ради Луцького району № 83 від 30.11.2006 надано дозвіл ОСОБА_1 на передачу в іпотеку житлового будинку по вулиці Ветеранів, 22 в с.Липини.

06.09.2007 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/08-

1 і/1949, згідно якого той отримав кредит в сумі 50000 доларів США.

На забезпечення кредитного договору між ОСОБА_16 і ОСОБА_1 06.09.2007 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1808 га, яка розташована по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 289410, виданим Луцьким районним відділом земельних ресурсів 23.08.2003 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2003 Р. № 1347, земельна ділянка належала на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_1

Відповідно до ст.22 КпШС України позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_6 за час шлюбу з 30.04.1999 до 02.01.2015 набули право спільної сумісної власності на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини (рішення Луцького міськрайонного суду у справі № 161/20081/14-ц про розірвання шлюбу).

В зв»язку з неналежним виконанням зобов»язань заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.12.2008, яке набрало законної сили 02.02.2009 (справа № 2-6971/2008), стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_16 1038366,71 гривень заборгованості за кредитним договором.

Виданий на підставі цього рішення виконавчий лист №2-6971 від 26.12.2008 (далі в/л № 2-6971) ОСОБА_8 неодноразово предявляв до виконання ВДВС Луцького РУЮ (далі ВДВС).

На підставі в/л № 2-6971 постановами ст.державного виконавця ВДВС ОСОБА_20 від 11.05.2012 відкриті виконавчі провадження № 32546534 (сторона боржника Таран ОХ), № 32546554 (сторона боржника ОСОБА_6В.), накладено арешт на майно та оголошено заборону на його відчуження (рухоме та нерухоме майно, транспортні засоби, сільськогосподарську техніку, що належить боржникам). На примусове виконання в/л № 2-6972 у виконавчих провадженнях № 32546534, № 32546554 ст.державний виконавець ВДВС ОСОБА_20 описав та арештував майно боржників, а саме: житловий будинок загальною площею 169,3 кв.м по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1808 га кадастровий номер :01:001:1949, меблі та побутову техніку.

У виконавчому провадженні № 32546554 (боржник ОСОБА_6В.) постановою ст.державного виконавця ВДВС ОСОБА_21 від 31.07.2012 для визначення вартості житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини призначено експерта ОСОБА_22 (сертифікат суб»єкта оціночної діяльності № 12377/11 від 19.08.2011, виданий ФДМ України, строк дії документа до 19.08.2014).

На виконання цієї постанови між ВДВС, ОСОБА_16 та ТОВ «Атлант Лтд» був укладений договір від 10.08.2012.

22.08.2012 ВДВС надійшов звіт про оцінку житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини, складений оцінювачем ГОВ «Атлант Лтд» ОСОБА_22.

Постановою ст.державного виконавця ВДВС ОСОБА_20 від 30.10.2012 для визначення вартості меблів та побутової техніки, що знаходяться по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини, призначено експерта ОСОБА_23 (сертифікат суб»єкта оціночної діяльності № 9166/09 від 11.12.2009, виданого ФДМ України, строк дії до 11.12.2012.

В результаті проведених виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 32546534, № 32546554 у боржників, крім описаного та арештованого майна, не виявлено іншого майна.

Сторонами виконавчого провадження ОСОБА_16 та боржниками ОСОБА_1, ОСОБА_6 до передачі майна на реалізацію не були оскаржені результати оцінки майна.

В процесі примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 26.12.2008 (справа № 2-6971/2008) звернено стягнення на майно солідарних боржників в тому числі на іпотечне майно.

25.09.2012 між ВДВС та Луцькою філією ПП «Спеціалізовано підприємство «Юстиція» (далі спеціалізована організація) укладено договір № 09-В/431/12/1 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, який за своїм змістом є договором комісії (ст.ст. 1011-1013 ЦК України).

У звязку з відсутністю купівельного попиту призначені на 19.10.2012 прилюдні торги не відбулися і спеціалізованою організацією були призначені на 16.11.2012 повторні прилюдні торги з реалізації описаного та арештованого майна, предмета іпотеки, що належить ОСОБА_1

24.10.2012 відповідно до положень ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» проведено переоцінку майна на 25% і визначена його загальна вартість 405075,00 гривень без ПДВ.

01.11.2012 на 8-й день з моменту переуцінки майна за 15 днів до дня проведення торгів спеціалізована організація розмістила оголошення на відповідному веб-сайті державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про проведення повторних прилюдних торгів.

Згідно з пунктом 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомила державного виконавця, ОСОБА_8 та боржників про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Переможцем проведених 16.11.2012 прилюдних торгів стала ОСОБА_4

16.11.2012 директор спеціалізованої організації ОСОБА_24 затвердив протокол № 09-В/431/12/1-8 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,1808 га по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини).

Згідно протоколу № 09-В/431/12/1-8 за придбане нерухоме майно переможець торгів ОСОБА_4 повністю сплатила кошти за запропонованою ціною 405075,00 гривень (23.11.2012 - 34836,40 грн., 27.11.2012 - 247000,00 грн., 03.12.2012 - 66528,05 грн., 20253,75 грн. + 36456,75 грн. - винагорода ПП СП «Юстиція» за послуги з реалізації майна).

Прилюдні торги відбулися за наявності більше як одного учасника, які не запропонували іншої ціни предмету продажу (пояснення сторін, протокол присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, складений Луцькою філією СП «Юстиція»).

04.12.2012 начальник ВДВС затвердив виданий державним виконавцем на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 09-В/431/12/1-8 від 16.11.2012 акт про реалізацію предмета іпотеки.

05.12.2012 на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 видала ОСОБА_4 свідоцтво за Р.№ 2066 про належність їй на праві власності житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини та земельної ділянки площею 0,1800 га кадастровий номер :01:001:1949 в с.Липини.

На підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 05.12.2012 за Р. № 2066, державним реєстратором РС Луцького РУЮ ОСОБА_25 21.05.2015 за № 9747614 внесено запис в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно про права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 169,3 кв.м, житловою площею 124,3 кв.м по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини Луцького району Волинської області, земельну ділянку в с.Липини кадастровий номер :01:001:1949 площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обгрунтування зазначених обставин додано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2015 за № 37872735, № 37872760.

З огляду на зазначені обставини відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна, яке не може бути витребувано у неї. Слід зазначити, що добросовісність набувача презюмується, передбачається законодавством.

В позивачів відсутні підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Набуваючи майно на прилюдних торгах покупець не зобов»язаний пересвідчуватися, що продавець діє правомірно. Покупець не відповідає за дії продавця.

Подані сторонами, третьою особою ОСОБА_16 докази у їх сукупності свідчать про те, що добросовісний набувач ОСОБА_4 не може бути позбавлена права власності на реалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно через допущені спеціалізованою організацією помилки процедури проведення торгів. Допущені помилки не є істотними, не порушують права та охоронювані законом інтереси позивачів і не можуть бути виправлені за рахунок добросовісного набувача.

Зокрема, позивачі безпідставно вимагають визнання недійсним свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 05.12.2012, Р. № 2066, виселення з житлового будинку відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.387,391 ЦК України, ч.З ст.116 ЖК України з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених в постановах від 03.10.2011 у справі № 3-98гс11, від 17.10.2011 у справі № 3-103гс11.

До спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми матеріального права ст.ст.387, 391 ЦК України, ч.З.ст.116 ЖК України (виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду).

Відповідно до положень ст.ст.8, 213, 214 ЦПК України суд вирішує справи згідно із законом. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. При виборі і застосуванню правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1,2 ч.1 ст.355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 03.10.2011 у справі № 3-98гс11, від 17.10.2011 у справі № 3-103гсП, рішення апеляційного суду Волинської області від 15.04.2015 і постанова Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 2-3480/10 про скасування рішення Луцького міськрайонного суду від 24.06.2010 та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_16 в задоволенні позову про виселення та зняття з реєстрації, не є самостійною підставою для виселення.

Протягом тривалого часу позивачі не вчиняли дій для захисту житлових прав неповнолітніх дітей.

14.08.2009 року ОСОБА_8 направив ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_17 письмові вимоги про добровільне виселення з житлового будинку по вулиці Ветеранів,22 в с. Липини, на які вони не відреагували.

В лютому 2010 року ОСОБА_8 звернувся до Луцького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_17 про виселення з житлового будинку разом з двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_26

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.06.2010 (справа № 2-3480/10) позов ОСОБА_16 про виселення задоволено. В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6 позов ОСОБА_16 про виселення визнав. Рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку і на його підставі були видані виконавчі листи.

У виконавчих провадженнях № 28010122 (боржник ОСОБА_1І.), № 28008818 (боржник ОСОБА_7А.). № 28009380 (боржник ОСОБА_6В.), № 28009106 (боржник ОСОБА_26А.), № 28010452 (боржник ОСОБА_17) при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3480 від 24.06.2010 державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ (далі ВДВС) 31.07.2012 складені акти про виселення боржників і постановами ст.державного виконавця ВДВС ОСОБА_21 від 28.09.2012 на підставі п.8 ч.І ст40; ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» закінчені виконавчі провадження про виселення боржників ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_26, ОСОБА_17 з житлового будинку по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини.

На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 24.06.2010 (справа № 2-3480/10) 30.10.2013 зняті з реєстрації місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_17, 08.04.2013 - неповнолітнх ОСОБА_7 та ОСОБА_26

Вироком Луцького міськрайонного суду від 20.09.2013 (справа № 161/13640/13-к встановлено, що з метою отримання кредитних коштів в сумі 50000 доларів США за кредитним договором № 014/08-11/1949 ОСОБА_6 використав завідомо підроблені від імені юридичної особи - Липинської сільської ради довідки від 05.09.2007 № 1480 про склад сім»ї ОСОБА_1, № 1481 про склад сім»ї ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12.02.2014 (справа № 161/18368/13-ц) у справі за позовом прокурора Луцького району в інтересах малолітніх ОСОБА_7, ОСОБА_26 до ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_16», ОСОБА_6, ОСОБА_1 про визнання недійсними іпотечних договорів, яким скасовано рішення Луцького міськрайонного суду від 18.12.2013 та відмовлено в задоволенні позову, встановлено, що договори іпотеки житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини укладені за згодою органу опіки та піклування при гарантуванні батьками збереження прав дітей.

На даний час непогашена ОСОБА_1 та ОСОБА_6 сума кредитної заборгованості становить 721222,40 гривень (1038366,71 - 317144,31 = 721222,40).

Сукупністю поданих у справі доказів підтверджено, що ОСОБА_16 не було застосовано жодного із способів звернення стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок та земельну ділянку по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини), передбачений ч.З ст.ЗЗ ЗУ «Про іпотеку» - звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реалізація предмета іпотеки проводилась на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.12.2008 (справа № 2-6971/2008) про стягнення кредитної заборгованості.

Зазаначає, що у разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводились на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутнє, то при вирішенні судом питання про наявність чи відсутність порушення встановлених законодавством правил проведення торгів норми ЗУ «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, а застосовуються загальні норми, що регулюють правовідносини з реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, - норми ЗУ «Про виконавче провадження» та Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом МЮУ від 27.10.1999 № 68/5 та зареєстрованого в МЮУ 02.11.1999 за № 745/4038 в чинній на той час редакції (далі Тимчасове положення).

ЗУ «Про виконавче провадження» допускає звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Главою 4 цього ОСОБА_10 визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього ОСОБА_10 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій

реалізації.

ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного ОСОБА_10 України «Про іпотеку».

Статтею 54 цього ОСОБА_10 передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) іпотеку визначено як окремий вид застави, норми ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Про застосування норм ЗУ «Про виконавче провадження» в процесі примусової реалізації предмета іпотеки суду слід врахувати висновки Верховного Суду України, викладені в його постановах: від 14.12.2016 у справі № 6-890цс16, від 28.09.2016 у справі № 6-1680цс16, від 13.06.2016 у справі № 6-315цс16, від 01.06.2016 у справі № 6-144цс16, від 27.04.2016 у справі № 6-103цс16, від 27.04.2016 у справі № 6-54цс16, від 13.04.2016 у справі № 6-349цс16, від 30.03.2016 у справі № 6-3004цс15, від 18.11.2015 у справі № 6-1884цс15, від 18.04.2015 у справі № 6-28цс15, від 04.02.2015 у справі № 6-238цс14, від 28.01.2015 у справі №6-199цс14, від 26.11.2014 у справі № 6-174цс14.

З підстав недотримання спеціалізованою організацією (стороною продавця) ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення оспорюваний позивачами договір купівлі-продажу не може бути визнаний недійсним відповідно до ч.ч.1,3 ст.203, 4.ч.1,3 ст.215 ЦК України.

В постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-3174цс15, прийнятій за результатами розгляду цієї справи з підстав, передбачених п.п.1,4 ст.355 ЦПК України, викладені такі висновки.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначені Тимнасовим положенням.

Тимчасовим положенням визначено, що прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення), та передбачено певні правила проведення цих торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки до проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); по-третє, правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Відповідно до пункту 3.5 Тимчасового положення (у редакції, чинній на час проведення спірних прилюдних торгів) спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709 (зі змінами), на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів - не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна.

Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.

Зміст інформаційного повідомлення визначений пунктом 3.6 Тимчасового положення.

Згідно з пунктом 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Виходячи з положень зазначеної правової норми сам по собі факт недотримання вимог щодо строків опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів та його змісту, передбачених пунктами 3.5, 3.6 Тимчасового положення, що не вплинуло на результат торгів, не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними.

У справі, яка переглянута Верховним Судом України, суди неправильно застосували норми статей 58, 62 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Частиною третьою статті 62 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, передбаченими статтею 58 цього ОСОБА_10, за частиною першою якої визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до ОСОБА_10 України від 12 липня 2001 року № 2658-ІП «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами другою - четвертою статті 58 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

Якщо сторона виконавчого провадження не реалізувала свого права оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина п'ята статті 58, частина третя статті 62 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження»).

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

На виконання постанови Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-3174цс15 з урахуванням поданих позивачем ОСОБА_1 доказів встановлено:

- 22.08.2012 ВДВС надійшов звіт оцінювача ТОВ «Атлант Лтд» ОСОБА_22 про оцінку житлового будинку з земельною ділянкою площею 0,1808 га по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини;

- примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 28.12.2008 (справа № 2-6971/2008) про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_16 1038366,71 гривень заборгованості за кредитним договором проводилось ВДВС на підставі в/л 2-6971у двох виконавчих провадженнях № 32546534 (боржник ОСОБА_1І.), № 32546554 (боржник ОСОБА_6В.);

вчинення окремої виконавчої дії ст.державним виконавцем ВДВС ОСОБА_21 призначення постановою від 31.07.2012 експерта ОСОБА_22 для визначення оцінки житлового будинку з земельною ділянкою по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини не суперечить ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої МЮУ 02.02.2012 за № 489/20802;

- під час проведення прилюдних торгів внаслідок виконавчих дій не були порушені права й законні інтереси позивачів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналогічні висновки викладені в постанові ВСУ від 22.02.2017 у справі № 6 2677цс16.

Недотримання спеціалізованою організацією строку опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів та інші заявлені в судовому засіданні представником позивачів ОСОБА_2 порушення проведення прилюдних торгів (складання державним виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки після сплати на 11-й день останнього платежу в сумі 66528,05 гривень, недопущення до участі у торгах ОСОБА_7А.) не порушує прав й законних інтересів позивачів.

Сторонами договору купівлі-продажу на прилюдних торгах виступили спеціалізована організація (продавець) та ОСОБА_4 (покупець).

Оскільки ВДВС не є стороною продавця в оспорюваному договорі купівлі-продажу нерухомого майна, а тому позов в цій частині пред»явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Тобто, ВДВС є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1,2,3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02.02.2015 (справа № 167/493/13-ц), яка набрала законної сили встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за рішенням засновників 04.07.2014 припинена державна реєстрація юридичної особи ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» і дані про її правонаступників відсутні. Відповідно до п.7 ч.1 ст.205, ст.307 ЦПК України рішення Ковельського міськрайонного суду від 11.11.2014 в цій справі в частині задоволення позовних вимог до ПП «СП «Юстиція» скасовано та закрито провадження у справі до ПП «СП «Юстиція» про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки (т.З в.с.356-357).

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що за відсутності належного відповідача в позові про визнання прилюдних торгів, протоколу про проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, слід відмовити.

Представник третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідачів АТ «ОСОБА_8 ОСОБА_16» в судове засідання не зявився, подавши письмове заперечення на позовну заяву в якій зазначив, що з цією позовною заявою ОСОБА_8 не погоджується, вважає її безпідставною та необґрунтованою, та просить відмовити у її задоволенні в зв'язку з наявністю наступних обставин:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.08 р., у справі № 2-6971/2008р., було вирішено стягнути на користь ОСОБА_16 з ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно 1038366,71 грн. (один мільйон тридцять вісім тисяч триста шістдесят шість грн. 71 коп.) та з кожного по 865,00 грн. (вісімсот шістдесят п'ять грн. 00 коп.) судових витрат.

В зв'язку з відсутністю добровільного виконання цих рішень суду щодо боржників неодноразово відкривалося виконавче провадження. Виконавчі заходи, спрямовані на реалізацію заставного майна, вживалися з 2009 року.

16.11.2012 року, на виконання вищезгаданого рішення суду від 26.12.2008 р., за виконавчим провадженням № 32546534, відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - належних ОСОБА_1 житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: Волинська обл., Луцький район, с. Липини, вул. Ветеранів, 22. Переможцем цих торгів стала фізична особа - ОСОБА_4.

Позивачі вимагають визнати недійсними ці прилюдні торги, зазначаючи в якості підстави процедурні порушення, які, на думку Позивачів, мали місце при здійсненні виконавчого провадження, та процедурні порушення, вчинені ПП «СП «Юстиція» при безпосередньому проведенні прилюдних торгів, а саме: самовільна зміна державним виконавцем порядку і способу виконання судового рішення; нестача даних в опублікованому ПП «СП «Юстиція» інформаційному повідомленні про проведення прилюдних торгів; помилки в виконавчих документах; недопущення Позивача ОСОБА_7 до участі у прилюдних торгах; відсутність належної кількості учасників, що приймали участь в торгах; та вартість, за якою зазначене майно було реалізоване з прилюдних торгів.

Проте, згідно з положеннями чинного законодавства України відсутні законні підстави для визнання недійсними прилюдних торгів на підставі процедурних порушень, допущених органами державної виконавчої служби чи торгуючої організації, якщо дії та рішення або бездіяльність цих посадових осіб не були вчасно оскаржені особами, які вбачали в них факт порушення своїх законних прав та інтересів.

ОСОБА_16, як стягувач, і Позивач - ОСОБА_1, як боржник, є сторонами у виконавчому провадженні відповідно до ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження», які наділені рівними процесуальними правами в виконавчому провадженні, зокрема, згідно зі ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», крім цього, зазначеною статтею передбачено обов'язок боржника утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 52 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ОСОБА_10 України «Про іпотеку». Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження».

Таким чином, для стягувача не є зрозумілим заперечення проти примусової реалізації предмета іпотеки, належного боржнику, на прилюдних торгах та посилання на самовільну зміну державним виконавцем порядку й способу виконання судового рішення - за наявності винесеного на користь стягувача (ОСОБА_16) рішення суду. Отже, передача предмета іпотеки на примусову реалізацію на прилюдних торгах для виконання рішення суду від 26.12.08 р., у справі № 2-6971/2008р., була законною та такою, що відповідала вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_16, як стягувачем, була вчинена повністю правомірна дія - в черговий раз пред'явлено виконавчий документ щодо боржника ОСОБА_1 (фінансового поручителя та іпотекодавця за кредитом її чоловіка ОСОБА_6) на примусове виконання до державної виконавчої служби.

Звертає увагу суду на визначальну обставину цієї справи, а саме, відсутність вчасного оскарження з боку боржників дій та документів працівників ВДВС Луцького РУЮ та посадових осіб ПП «СП «Юстиція» (цей факт встановлено обставинами справи та підтверджено свідченнями Позивача).

ОСОБА_16 особливо наголошує на цій обставині, оскільки ОСОБА_8 не є державним органом чи посадовою особою, яка приймає рішення чи виносить відповідні документи, які породжують правові наслідки для сторін у виконавчому провадженні. Жоден стягувач не виносить постанов про призначення експерта, не здійснює самовільного опису й арешту майна боржника, не складає акту уцінки нереалізованого майна, і зрештою, не займається проведенням прилюдних торгів та не оголошує переможця прилюдних торгів. І боржник, і стягувач мають право оскаржувати будь-які процесуальні дії, якщо це порушує їх законні права та інтереси.

Позивач, ОСОБА_1, починаючи з 2012 р.. знайомилася з матеріалами виконавчого провадження, знала про факт проведення прилюдних торгів 16.11.12 р., вважала незаконним недопущення на торги ОСОБА_7, але так і не звернулася з відповідними скаргами чи позовами щодо дій посадових осіб. Лише у березні 2013 року Позивачами був поданий позов про визнання недійними прилюдних торгів, в якому навіть не згадувалися ні ОСОБА_8, ні покупець заставного майна, ОСОБА_4.

Оскільки саме порушення Позивачами встановлених процесуальних строків оскарження дій посадових осіб ВДВС Луцького РУЮ та ПП «СП «Юстиція» призвело до набрання чинності протоколу проведення прилюдних торгів від 16.11.2012 р. та ОСОБА_9 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.12.2012 р., ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні пред'явлених позовних вимог - бо порушення, вчинені працівниками державних органів могли бути оскаржені Позивачами, доведені та усунені в кожному індивідуальному випадку, а заподіяними ними ймовірна шкода могла бути відшкодована заявникам, - але ці порушення не можуть бути підставою для визнання недійсним такого важливого правочину, як проведених прилюдних торгів, за відсутності порушень з боку стягувача (ОСОБА_16) та наявності реального покупця (ОСОБА_4), яка придбала це майно в порядку виконання судового рішення, була визнана переможцем уповноваженим на це органом влади, і якій нічого не було відомо про те, чому цей правочин має бути визнаний недійсним після спливу настільки тривалого проміжку часу.

Більш того, навіть за наявності процедурних порушень, ОСОБА_8, як стягувач, не мав звертатися зі скаргами на дії та рішення виконавця та вимагати визнання недійсними проведених прилюдних торгів, оскільки такий обов'язок ОСОБА_16 (жодного стягувача) не передбачений вимогами законодавства, і ОСОБА_8 не є особою, уповноваженою здійснювати нагляд в сфері законності застосування законодавства та давати правову оцінку нормам права та діям посадових осіб. Стягувач є такою ж стороною в виконавчому провадженні, як і боржник, і постановлення до нього такої вимоги - є прямим порушенням принципу рівності сторін виконавчого провадження. ОСОБА_16 вправі, як і боржник, оскаржити дії органів виконавчої влади чи торгуючої організації (зокрема, звіт про оцінку майна), або не робити цього взагалі. ОСОБА_16 не може погодитися з тим, що, на вимогу Позивачів, боржникам, як сторонам в виконавчому провадженні, має бути надано незаконну перевагу шляхом визнання обов'язку стягувача оскаржувати дії посадових осіб в інтересах боржників, якщо особисто боржниками вони не оскаржуються.

Загалом, всі порушення в виконавчому провадженні, на які посилаються Позивачі, були допущені працівниками державної служби та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», та відповідно мали бути усунені або й компенсовані, в залежності від наслідків, особам, права яких порушені. Позивачі вчасно не подали відповідних скарг чи позовів, тобто, не вважали себе особами, права чи інтереси яких були порушені. Вони звернулися з позовом про визнання недійсним правочину - цивільно-правового правочину - прилюдних торгів недійсними. Згідно з Ч. 2 ст. 388 ЦКУ майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Як свідчать обставини справи, жодних порушень в ході виконавчого провадження з боку ОСОБА_16 не було вчинено, як і не було підстав в ОСОБА_4 вважати себе недобросовісним набувачем майна. Таким чином, якщо Позивачі своєчасно не заявили про порушення своїх прав та обов'язків при проведенні виконавчих дій чи процедури прилюдних торгів, про які їм було відомо, то тепер не існує законних підстав для визнання недійсними прилюдних торгів, що відбулися, як цивільного правочину, що створив відповідні наслідки, як для стягувача, так і для набувача майна. Не існує й правових підстав для визнання прав Позивачів порушеними.

В цьому випадку, внаслідок задоволення таких позовних' вимог може бути лише визнання недійсним правочину - з порушенням прав стягувача та добросовісного набувача майна, в той час, як зазначені в позові порушення посадових осіб, не можуть бути законною підставою для такого визнання, оскільки є предметом окремого оскарження та ніяк не могли вплинути на факт добросовісності набуття майна, яке продавалося в порядку виконання судового рішення.

Звертає увагу суду на неможливість покладення всіх негативних наслідків порушень ВДВС Луцького РУЮ та 1111 «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», вчинених під час вже завершеного виконавчого провадження (що теж не оскаржувалося Позивачем), на осіб, які не порушували закон та не визнані такими, права яких були порушені.

Враховуючи обставини справи, умисний супротив боржників щодо реалізації майна та небажання ними повертати кредитні кошти, невизначеність в сфері застосування законодавства з примусової реалізації іпотечного майна за валютними кредитами, дії мораторіїв, єдиним наслідком задоволення вимог Позивачів буде й унеможливлення виконання судового рішення від 26.12.08 р., у справі № 2-6971/2008р. про стягнення заборгованості, що, на думку ОСОБА_16, є неприпустимим.

2. Позивачами стверджується, що мав місце факт не допуску ОСОБА_7 до участі у торгах, і що ця подія відбулася 16.11.2012 р. Проте, Позивачами не заперечується факт нездійснення ОСОБА_7 своєчасної оплати передбаченого чинним законодавством гарантійного внеску - до 09:00 16.11.2012 р. Натомість, сплата гарантійного внеску, згідно з матеріалами заявленого позову, була здійснено 09:07 16.11.2012 р., що свідчить про несвоєчасність сплати, та про те, що особі, бажаючій прийняти участь в торгах, було добре відомо про час та місце проведення прилюдних торгів, розмір внеску та всі необхідні реквізити. Таким чином, є безпідставним твердження Позивачів про неправомірність відмови ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» ОСОБА_7 в реєстрації в якості учасника прилюдних торгів, оскільки нею не було сплачено гарантійний внесок до встановленого кінцевого терміну - 09:00 16.11.2012 р., а вказані в повідомленні про прилюдні торги час та дата кінцевого терміну реєстрації безумовно та логічно засвідчують обов'язок будь-якої особи, яка виявила бажання прийняти участь в цих торгах, сплатити відповідний внесок до 09:00 16.11.2012 р. та подати заяву на участь встановленого зразка (яка ОСОБА_7 не подавалася).

Більш того, прийняття «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» заяви від особи, яка не здійснила вчасної сплати гарантійного внеску або умисно сплатила його після закінчення строку реєстрації, є беззаперечним порушенням прав інших осіб, які приймають участь в прилюдних торгах та вчасно сплачують гарантійний внесок, оскільки, на думку ОСОБА_16, не існувало жодних законних підстав надання переваг ОСОБА_7, порівняно з іншими громадянами, які мали намір придбати конфісковане та арештоване майно.

Отже, законним, за таких обставин, могло бути тільки недопущення ОСОБА_7 до участі в прилюдних торгах від 16.11.2012 р. Проте, знову ж таки Позивачами не були враховані заперечення ОСОБА_16 щодо факту відсутності порушення їх прав при проведенні прилюдних торгів, оскільки тут могли бути порушені права лише учасників чи стягувача. Також, не був прийнятий до уваги факт відсутності оскарження дій ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» як боржниками, так і іншими особами.

Як свідчать матеріали справи, немає жодних фактів провини ОСОБА_4 в тому, що її було оголошено переможцем прилюдних торгів уповноваженою на це особою ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», та фактів будь-якої провини ОСОБА_16, який отримав належну частину коштів від реалізації заставного майна і який не є особою, що зобов'язана оскаржувати дії державної виконавчої служби чи торгуючої організації, якщо вони суперечать інтересам Позивачів, чи давати правову оцінку діям посадових осіб, за наявності добросовісного набувача - особи, яка зареєструвалася в якості учасника прилюдних торгів, сплатила внесок, запропонувала ціну, була оголошена переможцем та здійснила розрахунок.

Натомість, ОСОБА_1 перешкоджала проведенню прилюдних торгів від 16.11.2012 р. Саме вона переконувала учасників не купувати це майно взагалі (не запропонувавши ОСОБА_16 жодної суми для добровільного врегулювання боргу), та намагалася відмовити представника покупця від купівлі.

Тобто, в усіх попередніх судових засіданнях не було встановлено умисність або протиправність дій покупця щодо купівлі майна за запропонованою ліцитатором ціною, а також в зв'язку з несвоєчасністю проведення ним розрахунку, оскільки затримка з платежами сталася внаслідок об'єктивних, незалежних від нього обставин, і ніхто не змушував державного виконавця складати відповідний акт, який ніхто не оскаржував. Перші платежі були здійснені вчасно, що підтверджує справжність волевиявлення покупця придбати це майно та повністю розрахуватися за нього, а ускладнення з розрахунком сталися за свідченням покупця не з його вини.

ОСОБА_4 купувала це майно на офіційних прилюдних торгах, і була офіційно оголошена переможцем цих торгів, що не оскаржувалося іншими сторонами. Отже, продаж майна фактично відбувся.

Згідно зі ст. 7 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ОСОБА_10 України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього ОСОБА_10 (ст. 41 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про іпотеку» після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором. І це правило не застосовується лише у разі придбання предмета іпотеки іпотекодавцем.

Статтею 593 ЦКУ та статтею 17 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що застава (іпотека) припиняється у разі реалізації предмета застави (іпотеки).

Згідно з Ч. 2 ст. 388 ЦКУ майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

3. У своїй заяві про збільшення позовних вимог Позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна, видане 05.12.2012 року приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_11 для ОСОБА_4, зареєстроване в реєстрі за № 2066. Проте, ОСОБА_16 вважає таку вимогу абсолютно безпідставною та незаконною в зв'язку з відсутністю остаточного рішення у справі, в якій Позивачі пред'явили вимогу про визнання недійсними прилюдних торгів. Також, на думку ОСОБА_16, єдиною метою пред'явлення такої вимоги Позивачами є перешкоджання реалізації законного права кредитора (стягувана) на хоча б часткове погашення заборгованості за рахунок заставного майна, оскільки Позивачі чинять тиск на покупця цього майна, бо ними після проведення торгів не оскаржувалися ні дії ДВС, ні дії ПП «Спеціалізованого підприємства «Юстиції».

Як свідчать обставини справи, Позивачів ніколи не цікавила в цій ситуації законність дій посадових осіб, як і можливість врегулювання кредитної заборгованості перед ОСОБА_16, що добровільно не погашається. Небажання Позивачів вказувати в позовній заяві ОСОБА_8 та зазначати справжнього покупця майна (про існування якого ОСОБА_6 та ОСОБА_1І було добре відомо ще з 2013 р., хоча би з матеріалів судової справи № 161/1836/13-ц, оскільки копія протоколу цих прилюдних торгів була видана всім учасникам того процесу в якості додатку до заперечення ОСОБА_16) свідчить про їх намір домогтися скасування прилюдних торгів будь-якою ціною, навіть за умов порушення прав стягувана та покупця цього майна. Позивачі не оскаржували дії посадових осіб ВДВС Луцького РУЮ та ПП «СП «Юстиція», не ставили вони спочатку й вимогу визнати недійсним ОСОБА_9 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, проте вимагали визнати недійсними прилюдні торги (що вже відбулися), зазначаючи як відповідача сторонню особу - ОСОБА_3, який, на їх думку, проживає в цьому будинку і тим самим порушує їх права. Хоча в своїй позовній заяві Позивачі наводили абсолютно неправдиву та непідтверджену вимогу про те, що прилюдні торги мають бути визнані недійсними в зв'язку з наявністю єдиного учасника та оголошенням ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» переможцем торгів - ОСОБА_3. Пізніше, як з'ясував ОСОБА_8, під час судових засідань Позивачі робили недоречні посилання щодо посади ОСОБА_3, внаслідок чого, на думку ОСОБА_16, ними чинився певний тиск на суд та сторони у справі (зокрема, що підсудності і т.д.).

ОСОБА_16 також зазначає, що в усіх судових інстанціях, де вже розглядалася ця справа, було правильно встановлено, що ОСОБА_3 не є відповідачем у цій справі. І ОСОБА_8 ще раз наголошує на тому, що навіть за умови визнання ОСОБА_3 такого позову, єдиними особами, права та інтереси яких би незаконно порушувалися, є лише ОСОБА_8, як стягувач, та ОСОБА_4, як покупець.

З позовних вимог Позивачів взагалі не зрозуміло, які ж саме права ОСОБА_7 (яка не була учасником прилюдних торгів) та боржників ОСОБА_6, ОСОБА_1 (які до сих пір не сплачують заборгованість перед ОСОБА_16 та не вживають ніяких заходів щодо її врегулювання, крім спроб перешкоджання ОСОБА_16 реалізовувати свої законні права та переслідування осіб, які, на думку Позивача, проживають в проданому будинку) були порушені під час примусової реалізації цього майна шляхом проведення прилюдних торгів для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя. Всі наявні, на думку Позивачів порушення, вчинені посадовими особами, мали бути ними вчасно оскаржені та могли бути відповідно й усунуті. Проте, визнання недійсними прилюдних торгів, проведених 16.11.2012 р., Протоколу № 09-В/431/12Я-8 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 16.11.2012 р., ОСОБА_9 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 04.12.2012 р., безумовно порушує права та законні інтереси ОСОБА_16 (стягувача) та інших належних учасників цих прилюдних торгів, а особливо їх переможця - ОСОБА_4, яка придбала його у порядку, встановленому для виконання судових рішень, вчасно зареєструвавшись, сплативши гарантійний внесок, здійснивши розрахунок за майно, що є підставою для визнання її добросовісним набувачем.

Зважаючи на вищенаведене та керуючись ст. 128 ЦПК України, просить відмовити в задоволенні цієї позовної заяви про визнання недійсними торгів, в зв'язку з незаконністю, безпідставністю та необґрунтованістю всіх заявлених позовних вимог.

Представник Відділу державної виконавчої служби Луцького РУЮ в судове засідання не зявився, надіславши письмове повідомлення про розгляд справи у його відсутності. В задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріли справи приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи та пояснення сторін встановлені наступні обставини,які сторони не оспорюють, а тому не підлягають доказуванню,а саме зокрема:

Так, 19.12.2006 року між ПАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_16» (далі ОСОБА_8) та ОСОБА_6укладено кредитну угоду № 014/01-10/1130, згідно якої останній отримав споживчий кредит в сумі 100000 доларів США.

На забезпечення цієї угоди між ОСОБА_16 і ОСОБА_1 19.12.2006 укладено договір іпотеки, предметом якої є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 169,3 кв.м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1808 га за адресою вулиця Ветеранів,22 в с.Липини Луцького району. На час укладення цього договору на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Липинської сільської ради 27.11.2003, житловий будинок належав на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1

06.09.2007 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 014/08-1 і/1949, згідно якого той отримав кредит в сумі 50000 доларів США.

На забезпечення кредитного договору між ОСОБА_16 і ОСОБА_1 06.09.2007 укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1808 га, яка розташована по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 289410, виданим Луцьким районним відділом земельних ресурсів 23.08.2003 на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.2003 Р. № 1347, земельна ділянка належала на праві власності іпотекодавцеві ОСОБА_1

В звязку з неналежним виконанням зобовязань заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.12.2008, яке набрало законної сили 02.02.2009 року (справа № 2-6971/2008), стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_1 солідарно в користь ОСОБА_16 1038366,71 гривень заборгованості за кредитним договором.

На виконання постанови державного виконавця між ВДВС, ОСОБА_16 та ТОВ «Атлант Лтд» був укладений договір від 10.08.2012 року про оцінку майна.

22.08.2012 року ВДВС надійшов звіт про оцінку житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини, складений оцінювачем ГОВ «Атлант Лтд» ОСОБА_22.

25.09.2012 року між ВДВС та Луцькою філією ПП «Спеціалізовано підприємство «Юстиція» (далі спеціалізована організація) укладено договір № 09-В/431/12/1 про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна.

У звязку з відсутністю купівельного попиту призначені на 19.10.2012 року прилюдні торги не відбулися і спеціалізованою організацією були призначені на 16.11.2012 року повторні прилюдні торги з реалізації описаного та арештованого майна, предмета іпотеки, що належить ОСОБА_1

Переможцем проведених 16.11.2012 прилюдних торгів стала ОСОБА_4

16.11.2012 року директор спеціалізованої організації ОСОБА_24 затвердив протокол № 09-В/431/12/1-8 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,1808 га по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини).

Згідно протоколу № 09-В/431/12/1-8 за придбане нерухоме майно переможець торгів ОСОБА_4 повністю сплатила кошти за запропонованою ціною 405075,00 гривень (23.11.2012 - 34836,40 грн., 27.11.2012 - 247000,00 грн., 03.12.2012 - 66528,05 грн., 20253,75 грн. + 36456,75 грн. - винагорода ПП СП «Юстиція» за послуги з реалізації майна).

Прилюдні торги відбулися за наявності більше як одного учасника, які не запропонували іншої ціни предмету продажу (пояснення сторін, протокол присутності на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна, складений Луцькою філією СП «Юстиція»).

04.12.2012 року начальник ВДВС затвердив виданий державним виконавцем на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна № 09-В/431/12/1-8 від 16.11.2012 акт про реалізацію предмета іпотеки.

05.12.2012 року на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 видала ОСОБА_4 свідоцтво за Р.№ 2066 про належність їй на праві власності житлового будинку загальною площею 169,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини та земельної ділянки площею 0,1800 га кадастровий номер :01:001:1949 в с.Липини.

На підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу ОСОБА_11 05.12.2012 за Р. № 2066, державним реєстратором РС Луцького РУЮ ОСОБА_25 21.05.2015 за № 9747614 внесено запис в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно про права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 169,3 кв.м, житловою площею 124,3 кв.м по вулиці Ветеранів,22 в с.Липини Луцького району Волинської області, земельну ділянку в с.Липини кадастровий номер :01:001:1949 площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В обгрунтування зазначених обставин додано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2015 за № 37872735, № 37872760.

Зазначені вище обставини ніким неоспорюються.

При первинному розгляді справи Ковельським міськрайонним судом було ухвалено рішення 11.11.2014 року про задоволення позовних вимог та визнання недійсними прилюдні торги з реалізацією житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,які розташовані на земельній ділянці по вул. Ветеранів,22 в с.Липини Луцького району Волинської області.

Цим же рішенням визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів. Визнано недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29.07.2015 року в частині визнання прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки рішення суду першої інстанції залишено без змін за винятком задоволення зазначених позовних вимог щодо відповідача ОСОБА_3

Ухвалою ВССУ від 25.11.2015 року рішення Ковельського міськрайонного суду у не скасованій та незмінній Апеляційним судом його частинах та рішення Апеляційного суду Волинської області залишено без змін.

Скасовуючи всі зазначені вище судові рішення в своїй Постанові від 26.07.2016 року Верховний Суд України зазначив, що судами не зясовано чи порушенні вимоги Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів,чи порушенні права й законні інтереси позивачів,які оспорюють результати торгів,зокрема:

*дотримання строків опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів;

*чинність звіту про оцінку майна та чи передавалось це майно на реалізацію в порядку визначеному ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження»;

*невідповідність у документах виконавчого провадження і зокрема номера виконавчого провадження,прізвища державного виконавця та власника спірного майна.

В ході розгляду справи судом встановлено: статтею 58 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент проведення торгів) передбачалося, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ОСОБА_10 України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Виходячи з положень ст. 8 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент проведення торгів), сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Як встановлено судом, на виконання виконавчого листа №2-6971, виданого

26 грудня 2008 року про стягнення з ОСОБА_6 і ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «ОСОБА_8 ОСОБА_16» кредитної заборгованості в сумі 1 038 366,71 грн. та судових витрат в розмірі 865,00 грн. з кожного, було відкрито два окремі виконавчі провадження:

№32546534, де стороною виконавчого провадження (боржником) була ОСОБА_1;

№32546554, де стороною виконавчого провадження (боржником) був ОСОБА_6

Оцінка будинку та земельної ділянки, титульним власником та іпотекодавцем яких була ОСОБА_1, здійснена за постановою державного виконавця не у виконавчому провадженні №32546534 щодо боржника ОСОБА_1, а у виконавчому провадженні №32546534 щодо боржника ОСОБА_6

Виходячи з цього і зокрема з вищевказаного рішення Луцького міськрайонного суду від 26.12.2008 року про звернення стягнення на майно солідарних боржників,у тому числі на іпотечне майно суд приходить до однозначного висновку,що оцінка майна була проведена по реалізації майна щодо солідарних боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_6,про що було відомо позивачам і реалізація майна, яка була проведена за оцінкою в провадженні №32546554 жодним чином не ставить під сумнів законності самої оцінки і не впливає будь-яким чином на законні права та інтереси позивачів.

Частиною другою-четвертою статті 58 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію. Таким правом позивачі не скористались.

Якщо сторона виконавчого провадження не реалізувала свого права оскарження звіту субєкта оціночної діяльності в передбачений законом строк,цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (частина пята ст.58, частина третя ст.62 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи,що звіт про оцінку майна надійшов до Відділу державної виконавчої служби 22.08.2012 року, а повторні торги були проведенні 16.11.2012 року, тому відповідно цей звіт про оцінку є чинним. Суд також, вважає,що деяка формальна невідповідність у документах виконавчого провадження: номера такого провадження,прізвища державного виконавця та власника спірного майна не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Що стосується дотримання строків опублікування оголошення про проведення прилюдних торгів, а також змісту такого оголошення то суд виходить з наступного: так встановлено, що в порушення п.п.3.6,3.8,3.9 Тимчасового положення інформаційне повідомлення не містить всієї передбаченої інформації (строки сплати гарантійного внеску, номер депозитного рахунка органу Відділу державної виконавчої служби для оплати коштів, правовий режим земельної ділянки,цільове призначення земельної ділянки,розмір житлової площі будинку,матеріал стін будинку,процент зносу і т.п.)

Зазначене повідомлення було опубліковано з пропуском встановленого п.3.5 Положення семиденного строку з моменту переоцінки майна.

Однак, на переконання суду зазначені формальні порушення ніяким чином не вплинули на результат торгів та не порушили законні права позивачів. Вони також не вплинули та не могли вплинути на коло потенційних покупців.

Аналогічно суд вважає і незазначений в повідомленні про торги строк сплати гарантійного внеску,оскільки визначено кінцевий термін реєстрації 9-00 16.11.2012 року, а відтак слід розуміти,що гарантійний внесок повинен бути внесено до закінчення терміну реєстрації учасників.

Виходячи саме з цих підстав, суд вважає дії ПП «СП «Юстиція» щодо не допуску ОСОБА_7 до торгів з підстав сплати гарантійного внеску після закінчення терміну реєстрації учасників торгів правомірними та це не може бути будь-яким чином повязаним з відсутністю інформації про торги щодо строку сплати гарантійного внеску, як на це вказує сторона позивачів.

Крім цього,що стосується правомірності проведення самої процедури торгів то суд зазначає наступне:

Як вбачається з протоколу №09-В/431/12/1-8 проведення торгів від 16 листопада 2012 року, переможцем на торгах стала ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_19 при наявності чотирьох учасників,придбавши майно за початковою ціною 405075,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними і відповідно поєднаних з цією вимогою інших вимог суд враховує таке:

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним у судовому порядку з підстав, установлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим ОСОБА_10.

За положеннями частини першої статті 33 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього ОСОБА_10 визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини першої статті 52 цього ОСОБА_10 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього ОСОБА_10 передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями статті 54 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень ОСОБА_10 України «Про іпотеку».За змістом цієї статті підставою для застосування положень ОСОБА_10 України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження».

Таким чином, положення ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього ОСОБА_10 передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Положення цього ОСОБА_10 дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного ОСОБА_10 України «Про іпотеку».

З огляду на зазначене до спірних правовідносин підлягає застосування ст.45 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Зазначені висновки висловлені в правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-103 цс16.

Отже, суд вважає правомірним звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію за початковою ціною на прилюдних торгах, враховуючи наявність заборгованості, відсутність іншого нерухомого майна,коштів і т.п., на які могло бути першочергово звернуто стягнення.

Обєктивно даний висновок суду підтверджено тією обставиною, що і на даний час заборгованість позивачами по кредитному договору навіть частково не погашена.

Суд вважає також,що перерахування коштів за придбане майно з порушенням десятиденного строку встановленого ст.46 ОСОБА_10 України «Про іпотеку» з дня підписання протоколу в конкретному випадку також не може бути достатньою підставою для визнання прилюдних торгів недійсними так як такі порушення ніяким чином не вплинули на законні права та інтереси як позивачів так і інших учасників торгів.

Більше того суд вважає,що у випадку визнання ПП « СП Юстиція» прилюдних торгів такими що не відбулися,початкова ціна продажу майна могла бути ще меншою,що відповідно порушувало би інтереси,як кредитора так і боржника.

Констатуючи зазначене суд враховує не лише наявні порушення норм ОСОБА_10 під час проведення прилюдних торгів,які є формальними,а й відсутність порушення прав і законних інтересів осіб,які їх оспорюють.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 лютого 2017 року у справі №6-2677-цс16.

Відмовляючи в задоволенні позову при конкретних обставинах ,приймаючи до уваги час придбання майна ОСОБА_4 правомірність її дій,суд також враховує, що відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_19 України, є частиною національного законодавства України.

ОСОБА_10 України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Відповідно до ст. 17 ОСОБА_10 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». В цьому рішенні зазначено також, що є неприпустимим визнання недійсним договору, відповідно до якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його майна на підставі того, що державний орган порушив закон.

Отже, позиція Євросуду полягає в тому, що особа суб'єкт приватного права не може відповідати за помилки державних органів при укладенні останніми відповідних договорів, а держоргани не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при укладанні цих договорів припустилися помилки.

Відповідно до п.71 рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З другого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна позначитися на новому праві, набутому особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

За таких обставин ЄСПЛ дійшов висновку, що є неприпустимим позбавлення особи права власності у урахуванням, зокрема, вимог ст. 1 Протоколу № 1 до конвенції, що нового власника не може бути позбавлено конституційного права, оскільки він добросовісно, відкрито та на законних підставах набув право власності.

Отже, з підстав викладених вище,виходячи з засад справедливості та розумності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про визнання прилюдних торгів,протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсними.

Вимоги про визнання недійсними свідоцтва про придбання нерухомого майна, виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення та вселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 є похідними від основної вимоги ,а тому вони також не підлягають задоволенню.

Крім цього, що стосується вимоги стягнення витрат, повязаних з наданням правової допомоги відповідачці ОСОБА_4, суд вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 48 ОСОБА_10 України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки відповідачем ОСОБА_4 не додано розрахунку витрат на правову допомогу, а тому відсутні підстави для задоволення даної вимоги.

Згідно ст.79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.85 ЦПК витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи докази, які були дослідженні в судовому засіданні в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати, повязані з явкою до суду, що становить в загальній сумі 2534,72 грн., з кожного із позивачів по 844,90 грн.,що підтверджується оригіналами квитанцій про сплату витрат на пальне, а також копією свідоцтва про реєстрацією транспортного засобу.

На підставі наведеного,керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58-59, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України , ст. 575 Цивільного кодексу України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_10 України «Про виконавче провадження», ОСОБА_10 України «Про іпотеку», Тимчасовим положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 до Відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції, ОСОБА_4 третя особа, без самостійних вимог на стороні відповідачів - Акціонерне товариство «ОСОБА_8 ОСОБА_16» про визнання прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення та вселення ОСОБА_1, ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 витрати, повязані з явкою до суду, що становить в загальній сумі 2534,72 грн., з кожного із позивачів по 844,90 грн.

В задоволенні стягнення витрат, повязаних з наданням правової допомоги відповідачці ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий:ОСОБА_27