ухвала

іменем україни

12 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що між товариством та ОСОБА_6 було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/2272045, яким було застраховано автомобіль Daimler Chrysler, державний номерний знак НОМЕР_1.

У подальшому, 12 лютого 2015 року у м. Бровари на вулиці Красовського стався наїзд на пішохода ОСОБА_8 вищевказаним транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7, внаслідок чого ОСОБА_8 зазнав тілесних ушкоджень, а вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення внаслідок скоєної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до кримінальної відповідальності.

Вказує, що ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувало потерпілій особі ОСОБА_8 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 100 000 грн та зазначає, що оскільки відповідач належним чином не повідомив свого страховика протягом трьох днів про настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, то з урахуванням уточнення до позову, вважає необхідним звернутися з вимогою про стягнення з відповідача ОСОБА_7 на користь страхової компанії суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» суму виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 100 000 грн 00 коп. та 2 339,80 грн судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що факт невчасного повідомлення відповідачами страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди не є безумовною підставою для задоволення вимог про стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що оскільки ні ОСОБА_7, ні ОСОБА_6 належним чином не повідомив страхову компанію про скоєну дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то, відповідно до вимог закону, позивач, після виплати страхового відшкодування страховику потерпілого, отримав право на пред'явлення регресного позову до відповідача як до особи, що відповідальна за завдану шкоду.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до полісу № АІ/2272045 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 29 липня 2014 року між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_6, застраховано цивільно-правову відповідальність останнього, забезпеченим транспортним засобом якого є Daimler Chrysler, державний номерний знак НОМЕР_1.

12 лютого 2015 року у м. Бровари по вул. Красовського вищевказаним транспортним засобом під керуванням ОСОБА_7 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8, в результаті чого останній отримав травми.

З матеріалів справи також вбачається, що страхувальник ОСОБА_6 повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про настання страхового випадку лише 18 лютого 2015 року, тобто з пропуском встановленого триденного строку.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2015 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів справи також вбачається, що на підставі страхового акта від 09 липня 2015 року № ПрАТ «СК «Провідна» 10 липня 2015 року виплатила потерпілому ОСОБА_8 страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн, про що свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № 028934 та відомість від 09 липня 2015 року № ВПТ-002860 для виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальникаабоводіязабезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» внесено зміниу статтю 33 Закону № 1961-IV, зокремарозширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригодибув викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту допідпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, внесені не були.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхуванняцивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду установленогоМТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, з огляду на зміст наведених правових норм можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страховоговідшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Разом з тим за наявності підтверджених документально поважних причин відсутності такого повідомлення підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу немає.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-186цс16.

Суд апеляційної інстанції вищевикладеного не врахував, скасовуючи рішення місцевого суду та задовольняючи позов, не взяв до уваги, що не виконання обов'язку щодо повідомлення страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про дорожньо-транспортну пригоду протягом передбаченого підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV строку, не призвело до виникнення необґрунтованих виплат страхової компанії та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Положеннями ст. 316 ЦПК України установлено вимоги щодо змісту рішення суду апеляційної інстанції. Зокрема, рішення суду має складатися з описової частини із зазначенням короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів та заперечень інших осіб, які беруть участь у справі; мотивувальної частини із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, а також обставин , встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; резолютивної частини із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку суду по суті позовних вимог.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК України. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, у порушення зазначеної норми процесуального закону, ухвалив рішення, яке за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України, оскільки не зазначив чітких мотивів та підстав скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні процесуального закону, у зв'язку із чим рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 21 квітня 2016 року скасувати, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.М. Ситнік О.В. Ступак