АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/189/17 Номер провадження 22-ц/786/2523/17Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Одринської Т.В.

при секретарі Рибак О.О.

за участі представника відповідача ТОВ «Злолті Лани 2015» ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт"

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія "Полтавазернопродукт" до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю "Золоті Лани 2015", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо пердмета спору, приватний нотаріус Кременчкцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» звернулось до суду із вказаним позовом та просило визнати недійсним договір оренди № б/н від 29 березня 2016 року земельної ділянки площею 4,3607 га, кадастровий номер :00:001:0946, укладений між ТОВ «Золоті Лани 2015» та ОСОБА_3, скасувати державну реєстрацію іншого речового права, скасувавши рішення від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29140100 державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4, стягнути з ТОВ «Золоті Лани 2015» понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що між відповідачами було укладено договір оренди № б/н від 29 березня 2016 року земельної ділянки площею 4,3607 га, кадастровий номер :00:001:0946, який був зареєстрований 07 квітня 2016 року.

Вказувало, що на час укладення спірного договору, земельна ділянка, належна ОСОБА_3, використовувалась ним за договором оренди від 25 квітня 2006 року, який, з урахуванням додаткової угоди від 01 червня 2012 року, діяв до 10 вересня 2017 року.

Зазначало, що продовжує використовувати вищевказану земельну ділянку та належним чином виконувати умови договору оренди, а тому недобросовісними діями відповідачів було порушено його переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" і відповідач ОСОБА_3 25.04.2006 року уклали договір оренди землі № 175, а 01.06.2006 року додаткову угоду до нього, згідно яких позивач, як орендар, отримав право оренди земельної ділянки загальною площею 4,36 га., на території Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0946, яка належить ОСОБА_3 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія І-ПЛ № 017118 від 25.11.2003 року, строком на 5 років з 10.09.2012 року по 10.09.2017 року (а.с. 8-13, 17, 18).

Вказані обставини визнані сторонами по справі.

29 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Золоті Лани 2015» було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,36 га., на території Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0946, яка належить ОСОБА_3 Вказаний договір було зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29140100 державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ІПК "Полтавазернопродукт" суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди починає свою дію з 11 вересня 2017 року, тобто після припинення права позивача на оренду, а тому позивач не довів, що його переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк було порушено.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого суду.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» посилалось на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого договором та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», унаслідок чого останнім було укладено договір оренди цієї самої земельної ділянки з іншим орендарем.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Права наймача, що встановлені статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі та виписки про отримання поштового відправлення (а.с. 95-97) ОСОБА_3 02 червня 2017 року, тобто за три місяці до закінчення строку дії договору оренди від 25 квітня 2006 року, отримала від ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 повідомляла позивача про намір укласти договір оренди землі з новим орендарем суду не надані.

Таким чином, укладаючи з ТОВ «Золоті Лани 2015» договір оренди землі під час дії попереднього договору з іншим орендарем, ОСОБА_3 допустила недобросовісну поведінку відносно попереднього орендаря, порушуючи його переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

При цьому, зазначення у спірному договорі оренди землі про те, що строк оренди починає діяти з 11 вересня 2017 року, не спростовує факту порушення прав позивача, оскільки діями відповідачів його було усунуто від реалізації, наданих законом прав.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» понесені ним судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» задовольнити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Золоті Лани 2015» про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди № б/н від 29 березня 2016 року земельної ділянки площею 4,3607 га, кадастровий номер :00:001:0946, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Золоті Лани 2015» та ОСОБА_3.

Скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки) від 07 квітня 2016 року, індексний номер 29140100 державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Золоті Лани 2015» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Інвестиційно-промислова компанія «Полтавазернопродукт» по 3 360 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_5

--//-- ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1