Справа № 761/6884/17
Провадження № 2/761/4005/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

за участю секретаря Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Департамент з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач з 12.04.1963 р. і по даний час зареєстрована і проживає в АДРЕСА_7. Згідно з розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва від 05.05.1993 р. № 2101 позивач та її чоловік ОСОБА_4 приватизували зазначену квартиру, а після смерті чоловіка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину і стала власником спірного майна. У кінці 1997 року ОСОБА_5 звернулась до позивача з проханням укласти з нею фіктивний договір дарування квартири, зважаючи на те, що мала намір продати свою квартиру в м. Москва-Зеленоград і переїхати в м. Київ разом із сином - ОСОБА_2 Оскільки ОСОБА_2 був неповнолітнім для продажу квартири у м. Москва-Зеленоград був необхідним дозвіл органу опіки та піклування. ІНФОРМАЦІЯ_5 р. між позивачем та ОСОБА_5, яка діяла від імені неповнолітнього ОСОБА_6 було укладено договір дарування. Після цього ОСОБА_5 разом із сином переїхали до м. Києва де згодом придбали власне житло - квартиру АДРЕСА_1. Після укладення фіктивного договору і по теперішній час позивач продовжує одноособово та відкрито, безперервно володіти квартирою, проживає в ній, сплачує комунальні витрати. При цьому ОСОБА_2 ніколи не заперечував, що спірна квартира належить позивачу. У січні 2015 р. у позивача погіршились стосунки з ОСОБА_5 та онуком - відповідачем по справі, вони стали уникати спілкування. Зважаючи на викладене, беручи до уваги домовленість сторін позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_5 та застосувати наслідки недійсності правочину: зобов»язати третю особу зареєструвати за позивачем право власності на квартиру.

В подальшому представником позивача було уточнено вимоги: визнати недійсним договір дарування від ІНФОРМАЦІЯ_5 року, застосувати наслідки недійсного договору дарування, скасувавши державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру і припинивши його право власності на це майно, а також відновивши становище (яке існувало до укладення фіктивного договору дарування), відповідно до якого за ОСОБА_1, було зареєстровано право власності на ? частку квартири АДРЕСА_3 на підставі розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації міста Києва і на іншу ? частку зазначеної квартири на підставі свідоцтва від 20.01.1998 року про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення та покладення судових витрат на позивача.

Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило.

Представник третьої особи в судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо прийняття рішення.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169,224 ЦПУК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду ОСОБА_1 та її представника.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1, її представника,представника третьої особи, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що 24 січня 1998 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Яценко О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 6-390.

За умовами договору позивач подарувала, а ОСОБА_5 прийняла, від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_4.

Як свідчить зазначений договір кварта належала ОСОБА_1 на підставі: ? частина свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району м. Києва 06.05.1993 р. та зареєстрованого в БТІ м. Києві 01.06.1993 р. № 3905 та ? частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Третьою Київською державною нотаріальною конторою 20.01.1998 р., реєстр 1-210 та зареєстрованого в БТІ м. Києва 21.01.1998 р. № 3905.

Відповідно до положень ст. 243 ЦК УРСР, в редакції 1963 р., за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі речі обдарованому.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є повнолітньою особою.

Позивач, її представник зазначають, що договір дарування був фіктивним, оскільки укладений без мети створення для сторін прав та обов»язків, що притаманні договору дарування. Квартира не передавалась відповідачу, ОСОБА_1 як проживала так і проживає в помешкання, сплачує комунальні послуги. ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за іншою адресою - АДРЕСА_5.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За приписами ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали справи 13.06.2016 р. Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно. Рішення надрало чинності.

Предметом спору було визнання права власності на квартиру АДРЕСА_6.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, яка діяла від імені неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 було укладено договір дарування та між дарувальником та обдарованим була досягнута домовленість, що позивач буде продовжувати проживати і користуватись спірною квартирою, а відповідач після досягнення вісімнадцяти років зобов»язується переоформити на позивачку правовстановлюючи документи подарованої квартири, даний факт також підтверджується відповідною розпискою від 27.12.2002 р.

Між тим, доказів погодження таких умов в договорі дарування від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. немає, доказів визнання договору дарування недійсним, його розірвання немає.

Зважаючи на такі обставини, ОСОБА_1 і звернулась до суду з даним позовом.

Так, в матеріалах справи наявна копія розписки, наданої ОСОБА_9 з якої вбачається зобов»язання оформити документи на квартиру, що належить ОСОБА_1 по досягненні ОСОБА_2 повноліття ат зазначено, що в подальшому ОСОБА_2 не буде претендувати на майно, що належить позивачу.

Як свідчать матеріали справи, і під час розгляду справи не було отримано доказів зворотного, що ОСОБА_10 проживає у АДРЕСА_8 та сплачує комунальні витрати. Дана обставина підтверджується копіями платіжок за комунальні послуги на ім»я ОСОБА_1

Також, як свідчать матеріали справи ОСОБА_2 з 05.05.1998 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 разом із ОСОБА_5, яка змінила прізвище на ОСОБА_3 ім.»я по батькові ОСОБА_11, що підтверджується відомостями, наданими на запит суду Оболонським відділенням Комунального концерну «Центр комунального сервісу» 23.08.2017 р. за № 02/05/00-214.

Приписами ст. 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.112009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 24 роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що само по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь - яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь - яких наслідків. Уразі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Зважаючи на викладене,беручи до уваги пояснення надані в судовому засіданні, обставини встановлені судовим рішенням щодо домовленостей сторін, яке не потребує доказуванню в розумінні положень ст. 61 ЦПК України, з огляду на те, що стороною відповідача не було надано доказів, які б свідчили про те, що спірна угода була направлена на виникнення прав та обов»язків, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в частині визнання угоди недійсною.

З іншого боку, зважаючи на роз»яснення пленуму Верховного Суду України та зважаючи на те, що чинним законодавством України не передбачено можливість покладення обов»язків та третю особу, в іншій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, ппроте бере до уваги проханн представника позивача покласти останні на ОСОБА_1

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,15,30,57,61,88,169,209,212-215,224-226 ЦПК України, ст. ст. 15,234 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування укладений 24 січня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Яценко О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 6-390.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя