Справа № 639/1617/17
25 липня 2017 р . Жовтневий районний суд м.Харкова
у складі: головуючого-судді Єрмоленко В.Б.
при секретарі Слюсарєвій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа- Антипенко ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 35 «а», розташованим в м. Харкові по вул. Добролюбова. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після припинення шлюбно-сімейних відносин у 2014 р., колишня дружина зі своїм сином деякий час проживали в будинку ,а у квітні 2015 р., нічого не повідомивши, забрали усі свої особисті речі і документи та виїхали у невідомому напрямку. З того часу звязок з відповідачами відсутній, жодного разу вони жилим приміщенням не цікавилися, витрат по сплаті комунальних послуг не несли, ніяких перешкод в користуванні житлом у них не було. В подальшому стало відомо, що колишня дружина зустріла іншого чоловіка і виїхала з ним за межі м. Харкова.
В судовому засіданні представник позивача, діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 07.03.2017 року, ОСОБА_6 з договору про надання правової допомоги № 183 від 07.03.2017 року і заяви позивача , позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися завчасно, належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Третя особа- Антипенко А.І. в судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю і зазначила, що позовні вимоги підтримує, обставини, викладені у позові, підтверджує.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.
ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку № 35 «а» по вул. Добролюбова в м. Харкові на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 3-1492 ( а.с. 13-14). З оглядової довідки, що міститься в договорі купівлі-продажу вбачається, що позивач придбав у власність половину спірного будинку літ. «А», житловою площею 50,1 кв. м., яка складається з приміщень: кухні 1-1, комори 1-2, коридорів 1-3 та 1-4, сіней, двох житлових кімнат 1-5, 1-6 площею 11,8 кв. м та 19,3 кв. м. відповідно, а також надвірні будівлі. В будинку зареєстрований власник ОСОБА_1, його мати ОСОБА_8, а також з 15.08.2009 р. дружина ОСОБА_2 і син дружини ОСОБА_3С.( а.с. 12)
Відповідно до договору найму житлового приміщення № 2 від 13.02.2009 року, власник житлового приміщення ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 дозвіл на користування двома кімнатами, житловою площею 22,1 кв. м. у житловому будинку по вул. Добролюбова, 35 «а» в м. Харкові (а.с. 10).
Як зазначив у позові ОСОБА_1 та підтвердив в судовому засіданні його представник, навесні 2014 року позивач дізнався про зраду дружини і з того часу були припинені шлюбні відносини. У квітні 2015 року дружина та її син, зі всіма речами і особистими документами зникла з місця постійного проживання у невідомому напрямку. З часом стало відомо, що ОСОБА_2 з іншим чоловіком виїхала за межі м. Харкова.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22.02.2017 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано ( а.с. 17).
Факт тривалого не проживання за місцем реєстрації відповідачів , а саме з квітня 2015 р., підтверджується актами № 81 від 24.06.2016 року, № 50 від 03.03.2017 року, складеними за участю сусідів та посвідчених майстром ділянки № 11 жителів приватного сектору району, довідкою ділянки № 11 ( а.с. 12, 18-19).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9, які довгі роки мешкають поряд з будинком позивача, пояснили, що у 2009 році позивач надав дозвіл своїй майбутній дружині і її сину на проживання і реєстрацію в належній йому на праві власності частини будинку по вул. Добролюбова, 35 «а» в м. Харкові. Приблизно навесні 2015 р., ОСОБА_2 з сином виїхали з будинку і з того часу їх ніхто не бачив. Жодних перешкод відповідачам у проживанні і користуванні житлом з боку позивача не було.
Відповідно до вимог ст. 317 і ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд і він вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Розглядаючи справу, суд виходить з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, які визначають, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сімї без поважних причин більш одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що з квітня 2015 р. відповідачі в будинку не проживають без поважних причин, витрат по оплаті не несуть. Підстав для продовження строку відсутності, за яких житлове приміщення зберігається на більш тривалий строк, суду не надано. Ніяких поважних причин своєї відсутності в спірній квартирі відповідачі не мають.
Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для усунення перешкоди в користуванні позивачем ОСОБА_1 частиною будинку, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі зняттям їх з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10.11, 15, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 71, 72 Житлового Кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3 особа- Антипенко ОСОБА_10.
Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в буд. 35 «А» по вул.Добролюбова в м. Харкові.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ -