АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 674/1745/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1331/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення неустойки за договором підряду.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом зазначала, що 20.11.2015 року між нею та ПП ОСОБА_2 був укладений договір №1333 на виготовлення вхідних металевих дверей, згідно умов якого виконавець прийняв на себе зобовязання з виготовлення та реалізації вхідних дверей із склопакетом визначеного розміру, кольору та вигляду, вартістю 7000 грн. з яких позивач сплатила 4900 грн. авансу. Позивач вказує, що 12.12.2015 року двері були встановлені, однак, виявились такими, що не відповідають умовам договору. Посилаючись на те, що її письмові вимоги про приведення дверей у відповідність до умов договору відповідачем виконані не були, керуючись ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», збільшивши під час розгляду справи позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з ПП ОСОБА_2 на її користь неустойку за неналежне виконання умов договору підряду на виготовлення металевих дверей у розмірі 108 369 грн. за період з 12.12.2015 р. по 12.05.2017 року включно.

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 31 травня 2017 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та вказує, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення по суті позовних вимог. Апелянтка зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також не застосування судом норм матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини.

Апелянтка вважає помилковим висновок суду про те, що укладений між сторонами договір є змішаним та містить, як умови договору купівлі-продажу так поставки і підряду з огляду на те, що з укладеного між нею як фізичною особою з однієї сторони та приватним підприємцем ОСОБА_2 з іншої сторони договору на виготовлення дверей за її конкретним замовленням вбачаються ознаки саме договору побутового підряду, на який поширюються положення ст.ст. 837, 865 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно пункту 5.1 укладеного договору вид та конфігурація віконних систем, що постачаються виконавцем, визначаються виключно замовником і про зміну умов договору в частині зміни розміру вікон відповідач її не повідомила і 17.02.2016 року апелянтка звернулась до відповідача з заявою про виготовлення нових дверних полотен, чим підтвердила свій вибір способу захисту порушених прав та попередила про можливе застосування неустойки. Посилаючись на те, що замовлені нею двері до цього часу не виготовлені, а встановлені їй двері з істотними недоліками, визначеними ст.ст. 1, 12 Закону України «Про захист прав споживачів» просила суд задоволити її позовні вимоги.

Апелянтка апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала і просить її відхилити, залишивши рішення суду без змін.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін; невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції не зясовано у повній мірі обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, не застосовано закон (абзац 3 ч. 9 ст. 8 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІI «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІI ), який підлягав застосуванню та не дотримано приписів ст. 212 ЦПК України.

У звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки підстав, з якими ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» повязує можливість стягнення пені у даному випадку не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Законом України "Про захист прав споживачів" установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів"споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 листопада 2015 року між ОСОБА_1 надалі Замовник та ФОП ОСОБА_2 надалі Виконавець був укладений договір №1333, згідно з яким Виконавець прийняв на себе зобовязання з виготовлення дверей із склопакетом визначеного розміру, кольору та вигляду вартістю 7000 грн. (п. 2.1 договору).

За умовами укладеного договору, Замовником був здійснений авансовий платіж у розмірі 4900 грн. і факт отримання авансу у вказаній сумі визнається відповідачем, а тому відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно із п. п. 2.3, 2.4 договору, Виконавець взяв на себе зобовязання виготовити продукцію протягом 10 робочих днів з моменту отримання передоплати і протягом 5 днів після цього здійснити монтаж, чи доставку продукції на обєкт при наявності на обєкті електропостачання. При цьому, вартість доставки, монтажу, виїзду майстра по заміру до зазначеної вище вартості продукції не входить.

Сторони визнали ту обставину, що фактично двері були виготовлені та встановлені позивачу 12 грудня 2015 року, тобто, на 16-й робочий день.

Відповідно до п. 2.5 договору остаточна сума підлягає сплаті Замовником протягом 2 днів після монтажу конструкцій.

Така сума сплачена не була, оскільки позивач вважає, що виготовлені двері не відповідають умовам договору в частині розміру склопакету.

Встановлено, що 17.02.2016 року на адресу Виконавця ФОП ОСОБА_2 позивачем була направлена заява про наявні істотні недоліки у виготовлених та встановлених дверях. Відповідачем визнається факт отримання вказаної заяви, однак будь-яких дій на її виконання, чи на відповідь відповідач не здійснила.

Крім того, неналежна якість дверей також підтверджується актом від 04.02.2017 року (а.с.31).

За загальним правилом, установленим ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Проте, це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір побутового підряду, тобто спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та § 2 «Побутовий підряд» глави 61 розділу III ЦК України.

Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

За ч. ч. 1, 2 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків.

У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Відповідно до ч. 9 ст. 8 ЗУ "Про захист прав споживачів" при пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару, вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Враховуючи, що у порушення умов договору №1333 від 20.11.2015 року ОСОБА_1 було поставлено товар неналежної якості, її вимоги щодо безоплатного усунення недоліків товару у передбачений законом строк не виконані, у зв'язку з чим позивачка має право на отримання неустойки.

Колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, зокрема з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 30310 грн. неустойки з розрахунку 1 % вартості товару (70грн. (7000 грн. х1%) за кожний день затримки усунення недоліків товару (433 дні) за період починаючи з дати направлення позивачем відповідачу претензії (18.02.2016 року) по 12.05.2017 року (кінцева дата, що визначена позивачем у заяві про збільшення позовних вимог).

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати, понесені останньою при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 773,63 грн., що підтверджується квитанціями №112ТВБВ ТВБВ 66 від 12.12.2016 року, №6 112ТВБВ ТВБВ 66 від 13.06.2017 року (а.с. 1, 77).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ярмолинецького районного суду від 31 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30310 ( тридцять тисяч триста десять) грн. неустойки.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 773 (сімсот сімдесят три) грн.63 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

Судді /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22ц/792/1331/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 19,28