№ 178/218/16-ц
№ 2/207/277/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.

при секретарях Куцевол Л.В.,

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк про визнання договору кредиту та договору іпотеки такими, що втратили чинність.

В С Т А Н О В И В :

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» 17.09.2007 року було укладено кредитний договір № DZF0GK02242122, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 15330 доларів США строком до 16.09.2017 року, з виплатою 0,92 % на місяць річних. В якості забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 17.09.2007 року було укладено договір поруки. Також для забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ „Приватбанк 17.09.2007 року було укладено договір іпотеки. В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у позичальника ОСОБА_2 виникла заборгованість в розмірі 5 399,05 доларів США , однак позивач просить стягнути лише 3830, 00 доларів США заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ станом на 08.12.2015 року, що становить 89813,50 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання договору кредиту та договору іпотеки, а також договору поруки такими, що втратили чинність.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" згідно довіреності ОСОБА_4 основний позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ПАТ КБ „Приватбанк за кредитним договором №DZF0GK02242122 від 17.09.2007 року свої зобов'язання виконало повністю та надало кредит в сумі 15330 доларів США. З приводу розрахунку заборгованості позивач зауважив, що відсоткова ставка в розрахунку складає 11.04 % річних, яку позивач отримав шляхом множення місячної ставки на 12 місяців. Також позивач визнав, що ним двічі змінювалася відсоткова ставка на підставі умов кредитного договору, та надав чітке письмове пояснення про порядок розрахунку нової відсоткової ставки, однак надати доказів про повідомлення відповідача про розмір нової відсоткової ставки надати не може. Також представник позивача зауважила, що відповідач постійно вводить суд в оману, та зауважила, що для видачі кредиту не потрібно відкривати рахунок 2620, а для цього банкам дозволено користуватися транзитним рахунком 2909, саме виписка по цьому рахунку засвідчує про реальний стан заборгованості, так як даний рахунок є транзитним. З приводу доказів по видачі кредиту представник позивача зауважила, що згідно заяви про видачу кредиту ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 13600 доларів США з рахунку 2650, однак договору на відкриття даного рахунку вона пред'явити не може, в той же час вважає, що пояснення представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не отримував кредит є хибними, так як на її думку ОСОБА_2 на протязі 7 років сплачував кредит, що свідчить про те, що останній отримав кредитні кошти.

З приводу зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 просила суд відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строків позовної давності.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за довіреністю ОСОБА_5 просив суд відмовити в задоволенні основного позову, а зустрічний позов підтримав. В судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_2 восени 2007 року, маючи намір отримати кредит, звернувся з заявою до банку про надання йому кредиту в сумі 13600 доларів США. Він не просив позивача надати йому кредит в розмірі 15330 доларів США. Після оформлення всіх документів, укладання договорів іпотеки, поруки, договорів страхування він сподівався, що позивач надасть йому кошти, однак, як йому пояснили в банку, що ще не все погоджено, видачу кредиту відкладали. Маючи намір придбати житло, він зайняв кошти у фізичних осіб, після чого купив домоволодіння, а за видачею коштів до банку не звертався. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2 не сплачував до банку кошти, тому що він їх не отримував, а від так вважає, що подані докази є недостовірними, та не заслуговують на увагу суду.

З приводу зустрічної позовної заяви представник відповідача ОСОБА_5 пояснив, що в силу ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з часу надання коштів. Так як кошти не були надання, то договір кредиту не набрав чинності, а від так є не чинним. Згідно ст. 548 ЦК України порукою та іпотекою забезпечується тільки чинне зобов'язання. Так як кредитний договір є не чинним, то і договори забезпечення також є не чинними.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що основний позов ПАТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання ).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші

речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд встановив, що 17.09.2007р. між ПАТ КБ " Приватбанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DZF0GK02242122, згідно з якого позивач взяв на себе зобов'язання надати кредит через касу банку в сумі 15330 доларів СЩА для придбання нерухомості на строк до 16.09.2017 року під 0,92 відсотків річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 надав банку в заставу нерухомість: житловий будинок загальною площею 66.8 кв.м., що розташований за адресою м. Камянське, провулок Леваневського будинок 5.

Крім того, 17.09.2007р. в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким поручитель ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання умов кредитного договору щомісяця з 21 по 28 число зобов'язаний сплатити позичальником ОСОБА_2

Згідно умов п. 7.1 місячний платіж в розмірі 216,03 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами.

Згідно поданого банком розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за кредитним договором складає 5039.88 доларів США. В той же час позивач в своїх проясненнях зауважив, що поданий банком розрахунок заборгованості не є доказом та позивач не посилається на розрахунок заборгованості, як на доказ, а від так відсутні докази наявності заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказами згідно ст.. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 59 ЦПК України закріплює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування факту суми заборгованості за кредитним договором мають бути письмові докази, акти перевірок, акти звірки, розрахунок заборгованості, квитанції, виписки по кредитним та особовим рахункам, платіжні доручення, меморіальні договори, тощо.

Згідно ст.. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Суд повинен до уваги прийняти тільки первинні докази, які засвідчують господарсько-цивільні операції з фінансовим ресурсами. У відповідності до Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку»

●Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

●Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

●Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

●Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

●Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно умов кредитного договору п. 7.1 Кредитного договору банк зобов'язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку.

Згідно ст. 55 ЗУ „Про банки та банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З приводу бухгалтерського обліку операцій клієнтів та з клієнтами, то це питання врегульоване ЗУ „ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та постановами НБУ № 22 від 21.01.2004 „Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, постанова НБУ „Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492, постанова НБУ Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України від 14.08.2003 № 337, постанова НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України від 20.10.2004 № 495, постанова НБУ , Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України від 17.11.2004 № 555, постанова НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування та використання резервів під кредитні ризики в банках України від 15.09.2004 № 435 та інші.

Згідно п. 1.1. Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 „ Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України ця Інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку інформації про надання (отримання) кредитів, гарантій, авалів, поручительств, здійснення факторингових операцій, операцій репо, врахування векселів, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України.

У відповідності до п. 1.4 Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 кредитні та вкладні (депозитні) операції відображаються за відповідними рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою НБУ від 17.06.2004 N 280, залежно від категорії контрагентів, виду кредиту/вкладу (депозиту) та строків їх використання.

Пунктом 2.1 Постанови НБУ № 435 від 15.09.2004 надання кредиту відображаються в бухгалтерському обліку наступною проводкою:

Дебет

Рахунки для обліку наданих кредитів;

Кредит

Рахунки клієнтів, рахунки для обліку грошових коштів та банківських металів.

Згідно п. 4 Глави 3 Розділі ІІІ Постанови НБУ N 337 від 14.08.2003 „Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України (надалі - Постанова НБУ № 337 від 14.08.2003) видача готівки іноземної валюти здійснюється за такими видатковими документами:

за заявою на видачу фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Згідно постанови НБУ Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України від 20.10.2004 № 495 п. 1.2. ця інструкція визначає порядок відображення в бухгалтерському обліку банками України (далі - банки) типових операцій з готівкою в національній та іноземній валютах під час здійснення касових операцій з приймання та видачі готівки клієнтам, у тому числі із застосуванням платіжних карток, операцій з інкасації готівки, підкріплення банків готівкою національної валюти, під час передавання готівки між банками, вилучення з обігу сумнівних банкнот (монет) та надсилання їх на дослідження, здійснення валютно-обмінних операцій банку, операцій з пам'ятними монетами та банківськими металами в касах банків.

П. 2.1 постанови НБУ № 495 Порядок здійснення банками касових операцій з клієнтами визначається законодавством України з питань регулювання готівкових розрахунків в Україні та валютного регулювання.

П.2.3 постанови НБУ № 495 операції з видачі клієнтам готівки в національній та

іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками:

видача готівки юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних та інших рахунків:

Дебет - 2520, 2530, 2600, 2650;

Кредит - 1001, 1002;

видача готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків:

Дебет - 2620, 2630, 2635;

Кредит - 1001, 1002.

З поданої до суду заяви на видачу готівки, як доказу видачі кредиту, видно, що за цією операцією кошти були видані з рахунку 2650. Згідно п. 1.2 постанови НБУ № 495 рахунок 2233 не включений до переліку рахунку для бухгалтерського обліку операцій банків з готівкою. Таким чином, провести таку операцію банк не міг в силу вимог постанови НБУ №337 від 2003 року.

Згідно листа НБУ від 02.10.2003 N 12-111/1313-7205 зважаючи на те, що розпорядником кредитних рахунків є банк, який відображає за ними свої вимоги до позичальника, то зазначені рахунки належать до внутрішньобанківських, а від так не є рахунками клієнтів, що свідчить про неможливість видати кошти в готівковій формі з каси банку з рахунку 2650. Також позивачем не надано доказів, що рахунок 2650 належить ОСОБА_2 та відкритий на підставі договору, як це передбачено п. 1.4-1.6 постанова НБУ „Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492 та Глави 72 ЦК України.

У відповідності до п. 1 Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 „Про затвердження Інструкції з бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті та банківських металах у банках України ця інструкція визначає методологічні засади відображення в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземній валюті та банківських металах (крім операцій з похідними фінансовими інструментами), що здійснюють банки України відповідно до вимог законодавства України.

Згідно п. 1 Розділу ІІІ Постанови НБУ № 555 від 17.11.2004 перелік рахунків, які використовуються для відображення в бухгалтерському обліку операцій банків в іноземній валюті та банківських металах, наведено в додатку до цієї Інструкції. Згідно даного додатку рахунок 2233 „Довгострокові іпотечні кредити, що надані фізичним особам не включений до даного списку, а від так не може використовуватися під час бухгалтерського обліку операцій в іноземній валюті. Таким чином поданий банком як доказ заява на видачу готівки за якою кошти були видані з рахунку 2650 є невідповідний законодавству та не створює жодних прав та обов'язків, тим паче, що за даним платіжним документом не можливо виконати дану операцію, через його невідповідність вимогам діючого законодавства та постановам НБУ.

Як вже вище зазначалося, видати кошти з каси банку можна з рахунку клієнта, а це рахунок 2620, 2630, 2635. Відкриття рахунків відбувається на договірній основі згідно Глави 71 ЦК України та Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003. таким чином банк мав надати договір банківського рахунку на відкриття рахунку 2650. ПАТ „Приватбанк повідомив суд, що договорів банківського рахунку у банка не має, таким чином банк не може довести кому саме належить рахунок 2650, а будучи внутрішньобанківським рахунком, фактично не доводить факту заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором.

В той же час суд звертає увагу на те, що згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 рахунок 2233 є активним та призначений для обліку довгострокових іпотечних кредитів, що надані фізичним особам. За дебетом даного рахунку проводяться суми наданих кредитів, за кредитом даного рахунку проводяться суми погашення заборгованості. З огляду на виписку по рахунку 2650 по кредиту даного рахунку 11.09.2012 була проведена операція на суму 8990,87 доларів США або 71864,02 гривні, що свідчить, що заборгованість по рахунку 650 була погашена.

Розрахунок заборгованості, поданий банком, не є первинним доказом та суд не вважає його належним доказом. Розрахунок заборгованості підписаний особою, права на яке вона не мала. В поданому розрахунку заборгованості містяться відомості, які не відповідають умовам кредитного договору, так в якості відсоткової ставки зазначена ставка, 11.04, 13.08, 12.58, яка не відповідає умовам кредитного договору п. 7.1 , доказів підняття відсоткової ставки позивачем не було подано. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що банк в розрахунку використовував відсоткову ставку на прострочену сплату тіла кредиту в розмірі 27.16, 31.24, 30.24, що не відповідає умовам п. 7.4 кредитного договору.

Згідно постанови НБУ Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах від 12.11.2003 № 492 та глави 71 ЦК України всі рахунки клієнтів відкриваються на підставі договору, однак договорів банківського рахунку позивач не надав.

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 операції з клієнтами проводяться за рахунками Класу 2 „ Операції з клієнтами.

Судом встановлено, що згідно поданого розрахунку заборгованості, позивач проводив нарахування комісії у іноземній валюті. Згідно листа НБУ від 09.11.2005 N 13-135/5657-11177 комісія обчислюється та сплачується у національній валюті. Таким чином, перевірити правильність нарахування та обчислення комісії без подачі розгорнутого рахунку заборгованості неможливо, так само як і неможливо перевірити правильність нарахування відсотків. Позивач не виконав ухвалу суду та не надав розгорнутого розрахунку заборгованості, з детальним нарахуванням відсотків та комісії, таким чином у суду не має належних доказів правильності нарахування відсотків та комісії і суд не може перевірити дані обставини, а тому вважає, що дані обставини не знайшли свого підтвердження в жодному з наданих доказів.

Пояснення позивача про те, що ОСОБА_2 погашав заборгованість не знайшло свого підтвердження. Позивач не надав жодного доказу про проведення відповідної господарської операції в касі банку. Надана банком в якості доказу на підтвердження факту погашення заборгованості виписка по рахунку 1633 не засвідчує того, що саме ОСОБА_2 проводив операції по погашенню заборгованості по цьому кредиту. В той же час, рахунок 2909 згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 є пасивним рахунком для обліку іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Призначення рахунку: облік сум іншої кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку, наприклад, невиплачені перекази для бенефіціарів, які не мають рахунку в банку; суми коштів, що отримані для зарахування на вклади клієнтів банку. За кредитом рахунку проводяться суми кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. За дебетом рахунку проводяться суми погашення кредиторської заборгованості за операціями з клієнтами банку. Сам по собі рахунок 2909 є пасивним, та не є рахунком клієнта а від так не може слугувати для бухгалтерського обліку активних операцій. Згідно п. 4 Постанови НБУ № 280 від 17.06.2004 під поняттям кредиторської заборгованості розуміється сума зобов'язань банку юридичним і фізичним особам на певну дату щодо надання активів, послуг тощо. Таким чином даний рахунок належить банку та не є рахунком клієнта. Таким чином, наданий до суду як доказ виписка про рух коштів за рахунком 1633 не відображає по суті погашення зобов'язань, а відображає облік заборгованості банка перед клієнтом, що в свою чергу не може враховуватись як доказ погашення заборгованості, через те, що в такому разі розмір заборгованості позичальника перед банком збільшується, що не відповідає реальній ситуації.

Посилання Позивача на те, що рахунок 2909 призначений саме для проведення кредитних та транзитних операцій є не що інше як введення суд в оману. В своїх поясненнях позивач послався на п. 2.5,2.8 постанови НБУ № 495 від 20.10.2004 де зазначив про правила проходження коштів у іноземній валюті по рахунках 2909 як по кредитному рахунку.

В той же час, згідно п. 2.5 операції з приймання готівки в національній валюті від фізичних та юридичних осіб та готівки в іноземній валюті від фізичних осіб для здійснення переказу без відкриття рахунку та виплати переказу отримувачу готівкою відображаються такими бухгалтерськими проводками:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2902, 2909;

видача переказу клієнту без відкриття рахунку в банку:

Дебет - 2902, 2909;

Кредит - 1001, 1002.

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.20045 рахунок 2902 це рахунок для обліку кредиторської заборгованість за прийняті платежі Призначення рахунку: облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням отримувачам платежів. За кредитом рахунку проводяться суми податкових, страхових, комунальних платежів, виручка торговельних та побутових організацій, добровільні внески від населення та організацій, суми держмита, інші платежі, які надалі підлягають зарахуванню на рахунки отримувачів. За дебетом рахунку проводяться суми, що перераховані за призначенням на відповідні рахунки отримувачів коштів, або суми повернених клієнтам коштів.

Згідно ж п. 2.8 Банк має відображати в бухгалтерському обліку операції зі списання коштів з рахунку клієнта та видачі готівки у підзвіт відповідальній особі для подальшої виплати за призначенням такими бухгалтерськими проводками:

списання коштів з рахунків клієнтів відображається такою бухгалтерською проводкою:

Дебет - 2620;

Кредит - 2909;

одночасно:

видача готівки відповідальній особі:

Дебет - 1007;

Кредит - 1001, 1002;

після виплати коштів на підставі документів, що підтверджують отримання сум одержувачами коштів:

Дебет - 2909;

Кредит - 1007;

Згідно Постанови НБУ № 280 від 17.06.20045 рахунок 1007 призначений для обліку Банкнот та монет в дорозі Призначення рахунку: облік готівки в національній та іноземній валюті, яка відправлена банком (філією, відділенням). За дебетом рахунку проводяться суми готівки, яка відправлена банком (філією, відділенням) до установ Національного банку України, до філії (банку), відділення банку, до іншого банку (філії, відділення), до обмінних пунктів, до банкоматів. За кредитом рахунку проводяться суми готівки, що надійшла за призначенням.

З огляду на п. Постанови НБУ № 495 від 20.10.2004 свідчить, що банки можуть використовувати рахунки 2909 для обліку своїх зобов'язань, що чітко підтверджується п. 2,5 та п. 2,8 та не заперечувалося відповідачем, в той же час рахунок 2909 не може були використаний для обліку кредитних операцій. Так, зокрема у разі надходження коштів на рахунок 2909 не можливо встановити куди саме, на які рахунки та в якій сумі будуть розподілені кошти.

Також, згідно п. 2.2. Постанови НБУ № 495 від 20.10.2004 року операції з приймання готівки в національній та іноземній валютах від клієнтів через каси банків України відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних прибуткових касових документів, визначених нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок ведення касових операцій у банках України, такими бухгалтерськими проводками.

приймання готівки для зарахування на розподільчі рахунки в іноземній валюті у випадках, передбачених законодавством України:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2603;

приймання готівки від фізичних осіб для зарахування на поточні, вкладні (депозитні) рахунки:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2620, 2625, 2630, 2635;

приймання готівки від фізичних та юридичних осіб для зарахування на рахунки інших юридичних та фізичних осіб:

Дебет - 1001, 1002;

Кредит - 2520, 2530, 2600, 2620, 2650, 2902.

З огляду на вищезазначене суд встановив, що операція по погашення заборгованості шляхом внесення готівки в касі банку на рахунок 2909 не передбачена відповідними постановами НБУ, а відтак дані обставини свідчать про відсутність доказів про те, що ОСОБА_2 певний час виконував зобов'язання за кредитною угодою та погашав кредит.

Невиконання ухвали суду суд розцінює як відсутність належних доказів у позивача. Розглядати справу на підставі копій документів суд позбавлений такої можливості у відповідності до вимог ст. 57, 58, 64 ЦПК України, через відсутність можливості перевірити належність та допустимість пред'явлених позивачем копій документів.

З приводу зустрічної позовної заяви, то суд, аналізуючи вище викладене, вважає, що відсутність прямих доказів, які б свідчили про надання кредитних коштів, свідчить, про те, що позивачем не було належним чином виконано п. 7.1 кредитного договору, що в розумінні ч. 2 ст. 1046 ЦК України свідчить про не чинність кредитного договору. Так як відсутнє зобов'язання у ОСОБА_2 по поверненню кредиту, то не існуючи зобов'язання не підлягає забезпеченню. За таких обставин суд вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Витрати, пов'язані з розглядом справи, суд вважає за необхідне покласти на позивача за первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DZF0GK02242122 від 17.09.2007 р. відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк про визнання договору кредиту та договору іпотеки такими, що втратили чинність - задовольнити.

Визнати таким, що втратив чинність кредитний договір № DZF0GK02242122 від 17.09.2007 р. укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2.

Визнати таким, що втратив чинність договір іпотеки № DZF0GK02242122 від 17.09.2007 р. укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_2.

Визнати таким, що втратив чинність договір поруки № DZF0GK02242122 від 17.09.2007 р. укладений між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3.

Витрати, пов'язані з розглядом справи, суд вважає за необхідне покласти на позивача за первісним позовом.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Баглійський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Г. Тюлюнова