АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №758/7649/16-ц Головуючий в І інстанції: Декаленко В.С.
апеляційне провадження № 22-ц/796/7058/2017 Доповідач: Заришняк Г. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Гарматюк О.Д., Майданець К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову вказувала, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року, було стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на її користь по 683 449,71 грн. боргу з кожного та по 1073 грн. судового збору.

26 березня 2014 року Подільським районним судом м. Києва було видано два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 683 449,17 грн. та 1 073,00 грн., за якими 01 квітня 2014 року Подільським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавчі провадження №42733833 та №42734295 та надано строк до 7 квітня 2014 року для добровільного виконання судового рішення, однак у добровільному порядку рішення виконане відповідачкою не було.

При цьому, відповідно до банківських виписок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 12.12.2014 року на банківський рахунок ОСОБА_3 були зараховані грошові кошти в сумі 286,60 грн. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1073,00 грн., 29.01.2015 року в сумі 786,51 грн. на погашення боргу в розмірі 1073,00 грн.; 18.02.2015 року - на повне погашення боргу суми у розмірі 683 449,71 грн.

Посилаючись на те, що за рішенням суду у відповідачки ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання щодо сплати коштів позивачці, однак відповідачка ОСОБА_2 виконання такого зобов'язання прострочила до 18 лютого 2015 року, що має наслідком застосування відповідальності за невиконання грошового зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України, просила задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 235 486,42 грн., а саме:

- інфляційне збільшення суми боргу 683 449,71 грн. за період з березня 2014 року по лютий 2015 року на суму 215 171,73 грн.;

- 3% річних від суми боргу 683 449,71 грн. за період з 27 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року у розмірі 19 997,93 грн.;

- інфляційне збільшення суми боргу 1073,00 грн. за період з березня 2014 року по листопад 2014 року та суми 786,40 грн. за період з грудня 2014 року по січень 2015 року на суму 288,26 грн.;

- 3% річних від суми боргу 1073,00 грн. за період з 27 лютого 2014 року по 11 грудня 2014 року у розмірі 25,40 грн. та від суми боргу 786,40 грн. за період з 12 грудня 2014 року по 29 січня 2015 р. у розмірі 3,10 грн., а також просила стягнути з відповідачки судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 235 486,42 грн. грошових коштів та 2354,86 грн. судового збору.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 09 грудня 2016 року - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачки підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній

Позивачка та її представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_3 26.07.2010 року передала ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 130 000 доларів США для дольової участі в якості засновника «ТОВ «Голд Фрутіс» з юридичним оформленням до 31.12.2010 року, що підтверджується розпискою.

18.01.2011 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 400 000 доларів США для дольової участі в якості засновника 'ГОВ «Голд Фрутіс» з юридичним оформленням в 2011 році, що підтверджується розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 помер.

В січні 2012 р. позивачкою заявлені вимоги до спадкоємців щодо погашення заборгованості спадкодавця. Грошові кошти в сумі 530 000 доларів США не були повернуті позивачці спадкоємцями.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2013 р. , яке набрало законної сили, було стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти в межах спадкового майна по 683 449 грн. з кожного (а.с. 5-8).

26 березня 2014 року на підставі вказаного судового рішення Подільським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з кожного по 683499,71 грн. боргу (а.с. 9) та видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1073,00 грн. судового збору (а.с.10).

На підставі вказаних виконавчих листів були відкриті виконавчі провадження №42733833 і №42734295 від 1 квітня 2014 року та надано строк для добровільного виконання рішення до 7 квітня 2014 року (а.с.11).

У добровільному порядку свій обов»язок про задоволення вимог кредитора ОСОБА_2 при виконання судового рішення не виконала, однак здійснювала погашення боргу частинами шляхом перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3

Так, відповідно до виписки з рахунку, відкритому ОСОБА_3 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», від ОСОБА_2 на погашення боргу надійшли наступні платежі: 12.12.2014 року - 286,60 грн. в якості часткового погашення боргу в розмірі 1073,00 грн., 29.01.2015 року в сумі 786,51 грн. на погашення боргу в розмірі 1073,00 грн.; 18.02.2015 року на повне погашення боргу у розмірі 683 449,71 грн. (а.с.13-14).

Обгрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3 вказувала на те, що відповідачка не виконала свої грошові зобов'язання, чим допустила прострочення виконання грошового зобов'язання.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилом ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України №6-2311 цс16 від 22 березня 2017 року, і який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, за змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки відповідачка ОСОБА_2, як спадкоємець, прострочила виконання грошового зобов"язання спадкодавця щодо повернення коштів в межах спадкового майна, що підтверджено рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2013 р., а тому повинна сплатити позивачці три проценти річних від простроченої суми в ромірі 19 997грн.93 коп., рішення суду в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону і не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, районним судом не прийнято до уваги, що три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому судом безпідставно стягнуто з відповідачки три проценти річних, що нараховані позивачкою на відшкодований судовим рішенням судовий збір в сумі 1073 грн.

Колегія суддів не може погодитися також з висновком суду про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення інфляційних збитків.

Положення ст. 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Як видно зі справи, позивачкою ОСОБА_3 були передані ОСОБА_7 грошові кошти в доларах США. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу- інфляції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів з 235 486 грн. 42 коп. до 19 997 грн. 93 коп., змінивши рішення суду.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року змінити. Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми грошових коштів з 235 486 грн. 42 коп. до 19 997 грн. 93 коп.

В решті дане рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: