У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_6, зацікавлена особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду, за касаційною скаргою представника Державної казначейської служби України - Кравця Артура Геннадійовича - на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаною заявою, у якій зазначала про те, що 20 червня 1994 року працівниками правоохоронних органів Жовтневого РВ КМУ відносно неї було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 148-2 КК України (в редакції 1960 року), за ухилення від сплати податків.

03 січня 1995 року їй було пред'явлено обвинувачення, а 16 лютого 1995 року відносно неї прийнято запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, проведено обшук за місцем її проживання, накладено арешт на її майно, проведені виїмки документів.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 1996 року їй було змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на утримання під вартою, а постановою цього ж суду від 13 лютого 1997 року - з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року кримінальну справу № 17859 у відношенні ОСОБА_6 закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину, міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

Вважає, що у зв'язку із незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та суду, вона незаконно знаходилася під підпискою про невиїзд протягом фактично 18 років, під вартою 4 місяця і 15 днів. Вважає, що такі незаконні дії оперативних працівників міліції, податкової інспекції, прокуратури та суду, заподіяли їй значну моральну шкоду. Всі вище наведені протиправні, незаконні дії завдали їй значу моральну шкоду, яку вона оцінила в 3 150 000 грн та просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду суму у розмірі 2 000 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року змінено в частині розміру стягнутих з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_6 коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 2 000 000 грн до 500 000 грн.

У касаційній скарзі представник Державної казначейської служби України - Кравець А.Г. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні заяви, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що постановами слідчого СВ Жовтневого районного відділу внутрішніх справ м. Кривого Рогу від 20 та 21 червня 1994 року відносно ОСОБА_6 було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 148-2 КК України, за ухилення від сплати податків; накладено арешт на вклади, цінності та інше майно підозрюваної ОСОБА_6; проведено обшук та виїмку належного останній майна.

Постановою слідчого СВ Жовтневого районного відділу внутрішніх справ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 1995 року по відношенню до підозрюваної ОСОБА_6 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

22 липня 1996 року кримінальну справу № 17859 у відношенні ОСОБА_6 було направлено з обвинувальним висновком до суду.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 вересня 1996 року у відношенні до підсудної ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з підписки про невиїзд на тримання під вартою.

Постановою цього ж суду від 13 лютого 1997 року кримінальну справу № 17859 у відношенні ОСОБА_6 було направлено прокурору Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 було змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

Постановою старшого слідчого прокуратури Жовтневого району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2008 року кримінальну справу № 17859 у відношенні ОСОБА_6 закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину, міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд скасовано (а. с. 15).

Відповідно до ст. 56 Конституції Україникожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_6 та стягуючи на її користь 2 000 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок незаконного перебування заявника під слідством та судом останній було порушено її право на свободу та особисту недоторканість, закріплене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнала заявник у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під підпискою про невиїзд та триманням під вартою, пов'язаними з цим обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнутої суми моральної шкоди та зменшуючи її розмір до 500 000 грн., апеляційний суд виходив із тривалості заподіяних заявнику моральних страждань, засад розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу Українивідшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Виходячи із наведеного, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що розгляд судом заяви про відшкодування такої шкоди має особливості і не зводиться до вирішення цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви та участі в її розгляді позивача і відповідача.

Виходячи із суті ухвалених судами рішень, в них не зроблено висновок про те, що Державна казначейська служба України, яка брала участь в розгляді справи, перебуває у матеріально-правових відносинах із заявником як самостійна юридична особа.

Проте, кошти на відшкодування ОСОБА_6 моральної шкоди стягнуто не з Державного бюджету України шляхом їх списання Державною казначейською службою України, як це передбачено чинним законодавством, а безпосередньо з Державної казначейської служби, що не відповідає вимогам Закону.

Здійснення безспірного списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Згідно із п/п 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Проте вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій зазначених положень закону не врахували та ухвалили рішення про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури і суду, змінивши таким чином встановлений чинним законодавством порядок виплати коштів на відшкодування заподіяної заявнику моральної шкоди.

З огляду на таке ухвалені у справі судові рішення у цій частині підлягають зміні.

Помилкове ухвалення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_6 рішення, а не ухвали на законність оскаржуваних рішень не впливає і не може бути додатковою підставою для їх скасування з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України, ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України - КравцяАртура Геннадійовича - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року в частині визначення способу відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_6 змінити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_6 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова