Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

19 липня 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі :

головуючого судді Демчик Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення часток співвласників домоволодіння рівними, -

встановив:

ОСОБА_1, уточнившись з позовними вимогами, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення часток співвласників домоволодіння рівними.

Позов обґрунтовує тим, що вона є власником 19/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1.

Проте, у 2005 році їй стало відомо що ОСОБА_7 у 1993 році підчас приватизації квартири №4 звернулась з заявою до ЧООБТІ для визначення ідеальних часток між співвласниками домоволодіння 148 по вул. Б.Хмельницького в м. Черкасах із врахуванням зазначеного тільки нею майна, не погодивши при цьому такі дії з іншими співвласниками домоволодіння.

Згідно з офіційним тлумаченням, наданим у Рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року про приватизацію (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) суд визначив що допоміжні приміщення, відповідно до п. 2 ст. 10 Закону про приватизацію, стають обєктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом свідоцтвом про право власності на квартиру.

У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані не повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями.

Таке право у власників квартир, виникає з моменту приватизації житла, а тому без згоди титульних володільців інших квартир не можна здійснювати будь-які юридичні дії щодо допоміжних приміщень (продавати, здавати в оренду, передавати у користування, перебудовувати тощо). Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.

Окрім того, відповідно до Конституції України всі субєкти права власності рівні перед Законом.

Проте даному випадку розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників.

Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може.

Вважає, що ЧООБТІ 1 червня 1993 року із порушення законодавства при розрахунку часток тільки за заявою ОСОБА_7 3-М, збільшила частку квартири №4, а саме, за рахунок допоміжних споруд, що є порушенням вимог закону; ЧООБТІ 25серпня 1993 року із порушення законодавства при розрахунку часток тільки за заявою ОСОБА_5 збільшила частку квартири №3, а саме, за рахунок допоміжних споруд, що є порушенням вимог закону; ЧООБТІ у березні 2010 року із порушення законодавства при розрахунку часток тільки за заявою ОСОБА_2 збільшила частку квартири №2, а саме, за рахунок допоміжних споруд, що є порушенням вимог закону.

За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов,а поліпшення жодним чином де вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності.

Тому вона вважає, що частка квартири №1, яка значиться в договорі дарування від 4 лютого 2000 року №143 та зареєстрована у ЧООБТІ не відповідає реальній, а отже порушені її Конституційні права власника квартири №1, а саме, щодо визначення площі земельної ділянки при її приватизації.

Просила суд визнати частки у праві спільної часткової власності за квартирами №№1,2,3,4 домоволодіння №148 у м. Черкасах - рівними, а саме, по 25/100 часток за кожною квартирою так-як інше не встановлено за домовленістю співвласників, а в архівах ЧООБТІ такі дані відсутні.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що у позивачки, починаючи з 4 лютого 2000 року почав спливати трирічний строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обовязків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Як вбачається з довідки КП ЧООБТІ, домоволодіння по вул. Б.Хмельницького,148 належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_2- 1/10 частка, ОСОБА_4- 1/10 частка, ОСОБА_1-19/100 часток, ОСОБА_6 - 1/6 частка, ОСОБА_5- 1/12 частка, ОСОБА_7 13/50 часток; ОСОБА_3- 1/10 частка.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стали власниками своїх часток на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровським райвиконкомом 15 березня 2010 року №САС597717; ОСОБА_1- на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 4 лютого 2000 року№143; ОСОБА_6 - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровським райвиконкомом 29 вересня 1993 року та на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 28 грудня 2000 року №6998; ОСОБА_5- на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 10 листопада 2003 року №6116, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровським райвиконкомом 21 липня 1993 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину. виданого держнотконторою 17 жовтня 2005 року №4837; ОСОБА_3- на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Придніпровським райвиконкомом 15 березня 2010 року № САС 597717.

Отже, на момент набуття ОСОБА_1 права власності на 19/100 частин домоволодіння, розмір часток кожного із співвласників у домоволодіння був вже визначений.

Як на підставу свого позову, позивачка посилається на те, що між співвласниками не було домовленості про розмір часток, а тому їх частки є рівними.

Опитана в судовому засіданні представник КП «ЧООБТІ» пояснила суду що розрахунок часток будинковолодіння здійснювався не за заявою співвласників а за заявою квартиронаймачів, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Статус «співвласника» сторони набули лише після приватизації своєї частини майна і під час розрахунку часток вони такого статут не мали а тому й не могли надати свою згоду. Що стосується квартири №1 в якій мешкає ОСОБА_1 то розрахунок часки був проведений за заявою ОСОБА_8, колишнім власником квартири. Частки співвласників в натурі не виділені.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що на момент визначення часток співвласників домоволодіння по вул. Б.Хмельницького,148, згода співвласників не намагалася, а тому позов з цих підстав задоволенню не підлягає.

Крім цього суд звертає увагу на те, що згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст. 19 Конституції України, статті 1 ЦПК України та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК України вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить визнати рівними частки у праві спільної часткової власності не за співвласниками домоволодіння, а за квартирами №№1,2,3,4 домоволодіння №148 у м. Черкасах, що не передбачено діючим законодавством.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що такий строк позивачкою не пропущено.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного, ст.ст. 355-357 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,213,215, ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення часток співвласників домоволодіння рівними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 24 липня 2017 року.

Головуючий: ОСОБА_9