22-ц/775/709/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Биліна Т.І., Принцевської В.П.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за клопотанням Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Єнакіївський металургійний завод» на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року клопотання АТ «Лебединський ГЗК» задоволено: визнано в Україні та надано дозвіл на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промислові палаті Російської Федерації від 14.04.2014р. по справі № 82/2013 про стягнення з ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» на користь АТ «Лебединський ГЗК» 1768,97 доларів США пені та 456,94 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору. Видано виконавчий лист з виконання цього рішення міжнародного арбітражу.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи представника АТ «Лебединський ГЗК», сповіщеного через сайт «Судова влада» і шляхом направлення судового повідомлення на адресу електронної пошти заявника (а.с. 163-166), та представника ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод», від якого надійшло клопотання про вирішення справи у його відсутність, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 390 ЦПК України, врахував надання стягувачем повного пакету документів, передбаченого положеннями ст. 394 ЦПК України і міжнародними договорами, та встановив відсутність визначених у ст. 396 ЦПК України підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

З такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

За статтею 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 394 ЦПК України клопотання про визнання та виконання іноземного арбітражного рішення подається в письмовій формі і має містити:

1) найменування особи, що подає клопотання, зазначення її місце знаходження;

2) найменування боржника, зазначення його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні;

3) мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 9 Конституції України міжнародні договори, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, входять до національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що містяться в законодавстві України про арбітраж, то застосовуються правила міжнародного договору.

Роз'яснення з приводу застосування судами нормативно-правових актів, що регулюють розв'язання спорів даної категорії, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України».

Як роз'яснено в п. 3 цієї постанови N 12, суди повинні з'ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання.

Кожна Договірна Держава, як це обумовлено ст. ІІІ Нью-Йоркської Конвенції визнає арбітражні рішення як обов'язкові і виконує їх відповідно до процесуальних норм тієї території, де проситься визнання і приведення у виконання цих рішень.

В сенсі виниклого питання з визнання акту міжнародного комерційного арбітражу при Торгово-промисловій палаті РФ (щодо господарської діяльності) обов'язковим для виконання на території України, належними правовими актами регулятивного характеру є, зокрема, такі міжнародні договори, до яких приєдналась Україна:

- Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, підписана урядами держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у м. Києві 20 березня 1992р. (далі - київська Угода). До учасниць даної Угоди належать республіки Білорусь, Вірменія, Таджикистан, Казахстан, Туркменистан, Узбекистан, Киргизька Республіка, Російська Федерація та Україна;

- Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладена у м.Нью-Йорку в 1958р. (далі - нью-йоркська Конвенція).

За змістом п. 7 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 12: при вирішенні питання про прийняття до розгляду клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду (арбітражу) судам відповідно до вимог ст. 137 ЦПК необхідно перевіряти, чи відповідають їх форма та зміст і додані до них документи вимогам певного міжнародного договору та Указу. Таке клопотання повинно мати письмову форму і містити:

а) найменування стягувача, а також його представника (якщо клопотання подається останнім), вказівку про місце їх проживання, а якщо стягувач є юридичною особою, - про її місцезнаходження;

б) найменування боржника і вказівку про місце його проживання, а якщо він є юридичною особою, - про її місцезнаходження (місцезнаходження майна боржника на території України, якщо місцем його проживання чи перебування не є Україна);

в) прохання стягувача про дозвіл на примусове виконання, а в тому разі, коли раніше рішення вже виконувалось, - вказівку на те, в якій частині або з якого часу потрібне його виконання.

До клопотання мають бути додані всі документи, передбачені відповідним міжнародним договором, зокрема:

- рішення іноземного суду або його засвідчена копія та офіційний документ про те, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, або про те, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили (якщо цього не видно з самого рішення), а також належно засвідчені оригінал арбітражного рішення або його копія, а якщо цього вимагає відповідний міжнародний договір, - і офіційний документ про те, що воно набрало законної сили;

- документ, із якого видно, що сторона, проти якої постановлено рішення і яка не брала участі у процесі, була в належному порядку і своєчасно викликана в суд, а в разі її

процесуальної недієздатності була належним чином представлена (мала уповноваженого представника). Виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа;

- документ, що підтверджує часткове виконання рішення на час його пересилання, а згідно з київською Угодою - ще й виконавчий документ.

Відповідно до ст. 8 Київської Угоди, до учасниць якої належать, в тому числі, Російська Федерація та Україна: виконання рішення відбувається за клопотанням заінтересованої Сторони. До клопотання додаються: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого порушене клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності, якщо це не випливає з тексту самого рішення; докази про повідомлення іншої Сторони про процес; виконавчий документ.

Цим підтверджуються доводи апеляційної скарги ПрАТ «Єнікіївський металургійний завод» щодо правової обов'язковості долучення до клопотання виконавчого документу для розгляду питання по суті, на що не в повній мірі звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додано до нього, особі, що його подала.

Клопотання АТ «Лебединський ГЗК», як з'ясовано, не супроводжувалось долученням виконавчого листа, про що за обов'язкове визначила Київська Угода, в якій Російська Федерація є державою-учасницею.

АТ «Лебединський ГЗК», звертаючись із цим клопотанням, не надав доказів відмови національних судів на території розташування стягувача щодо відмови у видачі такого виконавчого листа стягувачеві в порядку провадження у справах, пов'язаних з виконанням арбітражними судами функцій сприяння і контролю у відношенні третейських судів або загальними положеннями провадження по справах, пов'язаних з виконанням судових актів арбітражних судів в Арбітражно-процесуальному кодексі РФ (глава 30, розділ VII).

Згідно із роз'ясненнями, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12, міжнародні договори України про правову допомогу не виключають для суду, що має розглядати клопотання, можливості уточнити дані, необхідні для вирішення останнього.

За змістом абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 у тому ж разі, коли недоліки клопотання не можуть бути усунені шляхом уточнення, суд на підставі п. 1 ст. 136 ЦПК ухвалою відмовляє в його прийнятті і повертає заявникові, оскільки не оформлене належним чином клопотання не підлягає судовому розгляду.

Дані обставини, на погляд колегії суддів, унеможливили розгляд по суті згідно із ст. 395 ЦПК України питання визнання - надання юрисдикційному акту міжнародного арбітражу сили і значення рішення вітчизняного суду.

Відтак, суд першої інстанції розглянув клопотання з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Разом з тим, за відсутності документу (виконавчого листа) суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити клопотання з визнання рішення міжнародного арбітражу по суті. Зокрема, на даній стадії вирішення питання про відповідність поданого пакету документу вимогам ст. 394 ЦПК України і, зокрема Київської Угоди, суд апеляційної інстанції не має повноважень ухвалити власне процесуальне рішення про відмову в задоволенні клопотання АТ «Лебединський ГЗК», як того просить у змісті апеляційної скарги боржник ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з поверненням питання на новий розгляд.

При новому розгляді питання суду слід з'ясувати питання достатності доданих документів, що визначені цивільним процесуальним законом і міжнародними договорами, з використанням можливості уточнити дані, необхідні для його вирішення, а також впевнитись в неможливості отримання заявником виконавчого листа в порядку, визначеному Арбітражно-процесуальним кодексом РФ (ст. 236 глави 30, ст.ст. 318-319 розділу VII).

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод» задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2017 року скасувати.

Повернути питання за клопотанням Акціонерного товариства «Лебединський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації та забезпечення цього рішення шляхом видання виконавчого листа - на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.І.Биліна

В.П.Принцевська