АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 10 травня 2012р. у розмірі 37 753грн. 50коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 10 травня 2012р. відповідач отримав кредит у розмірі 16 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010р., та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що виконав умови договору та надав відповідачу кредит в розмірі та на умовах, встановлених договором, однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2016р. складається із заборгованості за кредитом у сумі 16 171грн. 53коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 17 078грн. 06коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 2 229грн. 93коп. та штрафів у сумі 500грн. - фіксована частина, 1 773грн. 98коп. - процентна складова.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6 квітня 2017 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість в розмірі 37 753грн. 50коп. за кредитним договором № б/н від 10 травня 2012р. та 1378грн. судового збору.

Справа №753/11595/16-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/6613/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шклянка М.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідач посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки суд не врахував, що позивачем не надано доказів отримання ним кредитних коштів, що ним

- 2 -

не підписані умови та правила користування платіжною карткою, тарифи та пам'ятка клієнтка, а тому не можна вважати кредитний договір укладеним, а відтак він є нікчемним.

Також відповідач вважає, що суд безпідставно не застосував позовну давність.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.131, 137, 149), тричі у судове засідання не з'явився, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка заперечувала проти апеляційної скарги та надала документи про погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 травня 2012р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 16 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач належним чином не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів а користування ним, тому заборгованість разом із пенею та штрафом підлягає примусового стягненню, а підстав для застосування позовної давності не встановлено, так як відповідачем 28 серпня 2013р. внесені грошові кошти на погашення частини заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У підтвердження домовленості, що заборгованість за договором сплачується щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50грн. до 25 числа місяця наступного за звітним, сплату процентів за користування кредитом у розмірі 2,5% щомісячно, комісії за безготівковий платіж у розмірі 2%, штрафу у разі порушення строків платежів у розмірі 500грн. + 5% від суми позову, позивач надав суду довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів льотного періоду», яка

- 3 -

не підписана відповідачем, а також витяг з Умов та правил надання банківський послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010р., які також не містять підпису відповідача.

Суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості з'ясувати, які саме Умови розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що умови передбачали таку сплату щомісячних платежів, на які посилався позивач, оскільки відповідач тричі у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду його апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що укладений договір є нікчемним, так як не підписаний сторонами, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки подавши заяву від 10 травня 2012р., відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, що надані суду першої інстанції умови та правила не є тими, з якими був ознайомлений відповідач під час укладення кредитного договору.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався платіжною карткою, а також сплачував кредитну заборгованість, тобто виконував умови укладеного договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався платіжною карткою до 10 листопада 2012р., на погашення заборгованості ним були внесені платежі 20 вересня 2012р., 25 вересня 2012р., 3 жовтня 2012р. (заборгованість погашена у повному обсязі), 14 травня 2013р. та 28 серпня 2013р.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У запереченні на позовну заяву, які подані до суду першої інстанції 2 листопада 2016р., відповідач просив про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної

- 4 -

давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі 6-2170цс16.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався карткою до 12 листопада 2012р., останній платіж внесено 28 серпня 2012р. у розмірі 20грн., яку суд першої інстанції визнав, як часткове погашення заборгованості, а відтак і вчинення дій на визнання боргу та переривання перебігу строку позовної давності.

Відповідач вказаних висновків суду першої інстанції не спростував, не навів у апеляційній скарзі обґрунтування сплати ним вказаного платежу, тому колегія суддів не вбачає підстав вважати, що висновок суду першої інстанції є неправомірним.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом, представником позивача суду надані документи, які підтверджують сплату відповідачем 26 червня 2017р. заборгованості за кредитним договором та відсутність станом на 29 червня 2017р. заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 10 травня 2012р.

Такі дії відповідача, на думку колегії суддів, свідчать про визнання ним позовних вимог та правильне встановлення судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду з одних лише формальних міркувань не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: