АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4579/17 Справа № 205/7870/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 взяла в нього в борг грошові кошти в розмірі 200000,00 грн. та 11000,00 євро, а також 484350,00 грн. та 6000,00 доларів США, що підтверджується відповідними борговими розписками від 08.09.2010 року. Вказані суми відповідач зобов'язалася повернути до 20.09.2011 року, але по закінченню строку грошові кошти не повернула та в подальшому неодноразово переносила строки повернення боргу. 10.07.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 через поштове відділення з вимогою повернути грошові кошти, але вона відмовилась отримати цю кореспонденцію, яка 15.08.2014 року була повернута йому. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму в розмірі 1113445 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста сорок пять) грн. 60 коп., яка складається із суми 6000,00 дол. США, що еквівалентно 138783,60 грн., 11000,00 євро, що еквівалентно 290312,00 грн., а також сум в розмірі 484350,00 грн. та 200000,00 грн.; 3% річних від простроченої суми за період з 06.02.2012 року по 06.02.2015 року в розмірі 100210,10 грн.; проценти від суми позики за обліковою ставкою НБУ в розмірі 283333,75 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3654,00 грн.

ОСОБА_4 звернулась із зустрічним позовом, який обґрунтувала тим, що ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яка є дочкою ОСОБА_4, станом на вересень 2010 року були співвласниками ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи», що підтверджується копією статуту підприємства. Протягом 2009-2010 років підприємство зазнавало матеріальних труднощів внаслідок світової економічної кризи 2009 року, у зв'язку з чим потребувало значних матеріальних ресурсів для розвитку господарства, для чого займалося пошуком інвесторів. У той же період часу велися перемови з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, який дав згоду на укладення договору про надання юридичних та консультаційних послуг (договору комісії) за плату в розмірі 10000,00 євро з метою укладення інвестиційного або кредитного договору з європейськими компаніями в інтересах ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи». Оскільки на той час підприємство зазнало матеріальних труднощів і необхідно було терміново сплатити за послуги комісіонера ОСОБА_7, а також розрахуватися за договорами поставок зернових, була досягнута домовленість зі співвласником господарського товариства ОСОБА_2 про те, що він, як фізична особа, передає у власність ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» 10000,00 євро на оплату договору комісії з ОСОБА_7, а також 1000,00 євро та 200000,00 грн. для розрахунків за договорами поставки зернових. Договір позики 11000,00 євро та 200000,00 грн. між ОСОБА_2 та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» було укладено в усній формі. Оскільки співвласник підприємства та його директор ОСОБА_6 на час укладення угоди знаходилася в стані вагітності (її дочка ОСОБА_8 народилася 18.11.2010 року), що ускладнювало її присутність в момент передачі коштів в м. Дніпропетровську, бо проживала постійно на той час у господарстві за адресою: Дніпропетровська область, Царичанський район в с. Могилів по вул. Степова, 52-а, 11000 євро та 200000 грн. були передані ОСОБА_2 уповноваженому представнику за довіреністю ОСОБА_4, про що і свідчить борговий документ розписка від 08.09.2010 року. Ці кошти в той же день були використані саме в інтересах вказаного підприємства, оскільки ОСОБА_4 діяла в його інтересах за довіреністю. Однак, при складанні розписки і передачі грошових коштів ОСОБА_2, достовірно знаючи про вкрай скрутне фінансове становище підприємства, співвласником якого він був, використовуючи той факт, що співвласник підприємства ОСОБА_6, яка також є його директором і є дочкою ОСОБА_4, висунув вимогу про написання розписки саме ОСОБА_4 про отримання нібито нею 200000,00 гривень та 11000,00 євро без посилання на представництво інтересів підприємства. Позивач за зустрічним позовом вказала на те, що перед тим, як передати вказані кошти, ОСОБА_2 висунув вимогу про написання ОСОБА_4 розписки про нібито отримані нею кошти на потреби ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи»,а саме: 484350,00 грн. та 6000,00 доларів США, яких вона фактично ніколи не отримувала, бо вони знаходилися в господарському обігу товариства. Розуміючи, що єдиним шансом порятунку підприємства є отримання інвестицій, саме для отримання яких і були потрібні позичені кошти, вона була вимушена виконати вимогу ОСОБА_2 і вказати в розписках, що кошти були взяті нею у борг, незважаючи на те, що вказані у розписках кошти особисто нею, як позичальником, не були одержані. Договір позики на 484350,00 грн. та 6000,00 доларів США від 08.09.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 також є недійсним, оскільки договір позики належить до реальних договорів і вважається укладеним з моменту передання грошей, а сам по собі факт підписання сторонами тексту без передачі грошей не породжує у позичальника обов'язку повернути обумовлену суму грошей. Позивач за зустрічним позовом, уточнивши позовні вимоги, просила визнати договір позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла у борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200000,00 гривень та 11000,00 євро, та договір позики від 08.09.2010 року, за яким ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 484350,00 грн. та 6000,00 доларів США, недійсними (а.с. 56-59 т.2).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 11000,00 євро; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики від 08.09.2010 року в розмірі 6000,00 доларів США.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості за договорами позики від 08.09.2010 року в розмірі 684350,00 грн., в іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2765,35 грн. на відшкодування судових витрат. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» про визнання договорів недійсними відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.12.2016 року вищезазначене рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишене без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Вказані судові рішення в касаційному порядку не оскаржені.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалення нового про задоволення зустрічного позову та відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення боргу за договорами позики.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомлення про вручення завчасно судових повісток (а.с.222-224 т.2). Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи»про відкладення розгляду справи через хворобу представника ОСОБА_9, оскільки докази наявності поважних причин відсутності вказаного представника не представлені. Так, згідно наданої довідки КЗ «Дніпропетровська міська лікарня №2» ДОР» від 09.10.2017 року, ОСОБА_9 перебуває на лікуванні з 06.10.2017 року по «теперішній час», тобто по 09.10.2017 року включно; отже, доказів перебування ОСОБА_9 га лікуванні у день проведення судового засідання 10.10.2017 року суду не надано. Крім того, даний відповідач ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» є юридичною особою і відсутність представника ОСОБА_9 не перешкоджає участі у судовому засіданні іншій особі у якості представника товариства.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 (паспорт серії АК 423959) 08 вересня 2010 року взяла в борг у ОСОБА_2 200000,00 гривень та 11000,00 євро, які зобовязалась повернути в строк до 20 вересня 2011 року, що підтверджується оригіналом розписки від 08.09.2010 року (а.с. 226 т.1).

Також, відповідно до оригіналу ще однієї розписки від 08.09.2010 року, ОСОБА_3 (паспорт серії АК 423959) 08 вересня 2010 року взяла в борг на потреби ТОВ «СП «Лінія Перспективи» у ОСОБА_2 484350,00 грн. та 6000,00 дол. США, які зобовязалась повернути в строк до 20 вересня 2011 року при умовах: виходу із складу засновників ТОВ «СП «Лінія Перспективи» ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з внесенням змін до Статуту вказаного підприємства з наступною реєстрацією змін до статуту; отримання в строк до 01.04.2011 року інвестицій закордонних партнерів. У вказаній розписці також зазначено, що у випадку неотримання інвестицій закордонних партнерів, позичальник зобовязується повернути зазначені суми на протязі пяти років з моменту підписання даної розписки (а.с. 225 т.1).

Колегія звертає увагу, що ОСОБА_4 визнано факт підписання особисто зазначених вище боргових розписок.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, в силу ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якщо він підписаний його стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши факт укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як фізичними особами, договорів позики та факт невиконання умов цих договорів позичальником, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сум заборгованості за договорами позики від 08.09.2010 року в розмірі 11000,00 євро, 6000,00 доларів США. та 684350,00 грн.

Разом з цим, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.1 ст.205, ч.2 ст.207 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів для визнання недійсними договорів позики.

Так, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту укладення оспорюваних договорів ОСОБА_4, як фізичною особою, що стверджується змістом боргових розписок; позивачем за зустрічним позовом не доведено, що саме кошти від оспорюваних договорів позики і у повному обсязі були використані на потреби ТОВ «СП «Лінія Перспективи»; викладене виключає можливість прийняття до уваги доводів апелянта про оформлення вищезазначених боргових розписок ОСОБА_4 в інтересах вказаної юридичної особи.

Крім того, доводи апелянта ТОВ «СП «Лінія Перспективи» про оформлення ОСОБА_4 боргових розписок «на вкрай невигідних для неї (ОСОБА_4А.) умовах» суперечать твердженням того ж апелянта, що ОСОБА_4 не є стороною оспорюваних договорів позики, а діяла в інтересах ТОВ «СП «Лінія Перспективи» (а.с. 200 у т. 2). Посилаючись на укладення оспорюваних договорів на вкрай невигідних для ОСОБА_4 умовах, апелянт ТОВ «СП «Лінія Перспективи» фактично визнає, що саме ОСОБА_4 є стороною вищевказаних договорів позики.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка за первісним позовом зверталась до правоохоронних органів, з приводу примушення її до оформлення боргових документів. Більше того, із зустрічним позовом у даній справі ОСОБА_4 звернулась лише у червні 2016 року, тобто більше ніж через три роки після оформлення боргових розписок від 08.09.2010 року.

Твердження апелянта про безгрошів»я оспорюваних угод, укладення договорів на вкрай невигідних для ОСОБА_4 умовах - є недоведеними; докази, що відповідають вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження такої позиції суду не представлені, клопотань про їх витребування не заявлено.

Колегія наголошує, що доводи апеляційної скарги ТОВ «СП «Лінія Перспективи» стосуються недійсності оспорюваних ОСОБА_4 правочинів, стороною яких вказаний апелянт не являється.

Приймаючи до уваги, до оскаржуваним рішенням місцевого суду відмовлено у задоволенні зустрічного позову про визнання договорів позики недійсними, за первісним позовом з апелянта ТОВ «СП «Лінія Перспективи» будь-які грошові кошти не стягнуті, - колегія дійшла висновку, що оскаржуваним рішенням права та законні інтереси ТОВ «СП «Лінія Перспективи» не порушено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Лінія Перспективи» відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді