Провадження №2/522/3782/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕН Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Іскрич В. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання договору довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, по якому просить визнати договір довічного утримання (догляду), укладений 04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального дугу ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1007, недійсним та скасувати державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 Одеси на ОСОБА_4, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, - реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право існості:11039439, відмінити.

В обґрунтування позову зазначив 27 квітня 2016 року позивачу та його дідусю ОСОБА_3 стало відомо, що існує договір довічного утримання (догляду), у подальшому Договір, нібито укладений ним 04 вересня 2015 року з відповідачем ОСОБА_4 та завірений в м. Києві приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1007, яка на підставі цього Договору здійснила державну реєстрацію права на його квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_4. О.Ф., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності :11039439.

Оскільки ОСОБА_3 хворів 23 серпня 2015 року його старша дочка ОСОБА_6, яка постійна проживає за кордоном у ФРГ, помістила свого батька в будинок милосердя Одеського Свято-Архангело-Михайловського жіночого монастиря, звідкіля позивач разом з його меншою дочкою, ОСОБА_7, 19 жовтня 2015 року забрав і привіз в вище вказану квартиру.

Після того як його забрали з монастиря додому він не зміг знайти свій паспорт громадянина України та документи на квартиру, а тому повинен був їх поновлювати.

Про існування цього Договору дідусь не знав, ніколи його не бачив і не мав на руках. Позивач вказує, що майже кожен день навіщав дідуся в монастирі і він до м. Києва 04 вересня 1015 року не їздив, а тому ніякого договору з ОСОБА_8 не підписував.

ОСОБА_3 за життя звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання зазначеного Договору від 04 вересня 2015 року. Проте, 5 травня 2016 року він помер.

Внаслідок смерті ОСОБА_3, відповідно до ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадшина, часом відкриття якої є день його смерті.

За час свого життя дідусь 28 квітня 2016 року склав та видавав заповіт, як розпорядження на випадок своєї смерті, посвідчений приватним нотаріусом Одеського ського нотаріального округу, про що зареєстровано в реєстрі за №530, 531, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б но не складалось, що буде належати йому на день його смерті.

При таких обставинах, до позивача, як спадкоємця на спадкування за заповітом, перейшли усі права та обовязки, що належали Позивачу на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі майнові права, що випливають зі місту права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 Д. м. Одеси, яка, за час його життя, була передана у власність ОСОБА_4, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовільнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши показання свідків, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що 04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого, відчужувач передав у власність набувачеві, а набувач прийняв у власність квартиру №612 в будинку під №11 Д, розташованому по вулиці Маршала Говорова в місті Одеса. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №1007 04.09.2015 року в м. Київ.

З відповіді на запит від 11.05.2016 року за вих №58 за підписом ігумені Серафими вбачається, що 23 серпня 2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено до будинку Милосердя Свято-Архангело-Михайлівського жіночого монастиря у важкому стані, виснаженого фізично та психологічно та 19 жовтня 2015 року його забрали родичі. За час перебування самостійно ОСОБА_3 будинок Милосердя не покидав.

28 квітня 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Оеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за №530, 531, відповідно до якого усе своє майно, е б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповів своєму онуку ОСОБА_1.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що порушені його права як спадкоємця за заповітом після смерті його дідуся, ОСОБА_3 та просить визнати недійсним договір довічного утримання від 04.09.2015 року, як на підставу покликається на ч.1-3 ст.215 ЦК України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частиною третьою та пятою ст. 203 ЦК України.

Відповідно дост.16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл.16 ЦК України.

За змістом ст.215 ЦК України та згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться в абз. 5 п. 5 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до вимог ч.1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою, шостою ст.203 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 2, 3ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5ст.203 ЦК України для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Так, згідно ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) відповідно до вимог ст. 746 ЦК України може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я, а набувачем - повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що договір довічного утримання на час виникнення спірних правовідносин мав укладатися у письмовій формі, підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. При цьому в ньому саме могли бути визначені, а не обовязково підлягали визначенню всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

Так, до матеріалів справи долучено висновок експерта Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведений на виконання постанови слідчого відділу Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від 26.04.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до реєстру досудових розслідувань за №0008943 від 24.11.2016 року, яке розпочато за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358 КК України.

На вирішення експертизи було поставлене наступне питання: «Чи виконані підписи від імені ОСОБА_3 в договорі довічного утримання від 04.09.2015 року, бланки серія та номер НАР 475934 (зареєстровано в реєстрі за №1008 від 04.09.2015 року) в графі «відчужував» самим ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2?»

Відповідно до висновку, викладеного судовим експертом Т. О, ОСОБА_11, якого було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обовязків відповідно до ст.ст.384-385 КК України, підпис від імені ОСОБА_3 в договорі довічного утримання від 04.09.2015 року, бланки серія та номер НАР 475934 (зареєстровано в реєстрі за №1008 від 04.09.2015 року) в графі «відчужував» виконаний не ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а іншою особою і наслідуванням справного підпису самого ОСОБА_3

Згідно з положень ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 ЦПК України як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Таким чином Одеський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України є належною експертною установою, а експерт сектору технічних досліджень документів та почерку віділу криміналістичних досліджень ОСОБА_11, якій доручено безпосередньо проведення експертизи, є атестованим судовим експертом і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів за порядковим номером 1641.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Угодами є вольові акти поведінки людей, при цьому вольовий характер угод виявляється у тому, що сторони, укладаючи угоду, мають намір досягнути певного правового результату. Внутрішнє бажання особи укласти ту чи іншу угоду й тим самим досягнути певного правового результату іменується волею. Однак наявність внутрішньої волі особи недостатньо для укладання угоди. Зовнішнє вираження внутрішнього бажання особи є волевиявлення.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким що, вчинений у письмовій якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, вільного волевиявлення учасника даного правочину відчужувача ОСОБА_3, не було. Згідно норм ЦК України за відсутності такої умови, договір визнається недійсним.

Допитані свідки з кожної сторони дали пояснення, які на думку суду не мають правового значення для розгляду справи, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 7,8,10,11,15,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати договір довічного утримання (догляду), укладений 04 вересня 2015 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального дугу ОСОБА_5 і зареєстрований в реєстрі за №1007, недійсним.

Державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 Одеси на ОСОБА_4, здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, - реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності 11039439, скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії.

Суддя А. Ю. Бойчук