АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4276/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 613/372/17 Шалімов Д.В.
Категорія: трудові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Кругової С.С.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівського району», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівського району», в якому просив: поновити його на роботі в якості водія автотранспортних засобів в Комунальному закладі охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівського району», стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2017 року до дня поновлення на роботі, який на час пред'явлення позову становить 3 200 грн. та відшкодувати спричинену моральну шкоду в сумі 3000 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що в КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівського району» він працював в якості водія автотранспортних засобів з 01 жовтня 2013 року. 28 лютого 2017 року ним була подана заява про звільнення з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП. Адміністрація закладу в цей же день звільнила його і видала трудову книжку, незважаючи на те, що він мав намір продовжувати виконання трудових обов'язків, оскільки при відсутності у заяві прохання про звільнення його до закінчення строку попередження, передбаченого ст. 38 КЗпП, розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору до настання двотижневого строку являється незаконним. Середня заробітна плата за останні 2 місяці роботи (січень-лютий) складає 3 200 грн., вимушений прогул склав 1 місяць, а отже борг за час вимушеного прогулу складає 3200 грн. Крім того, внаслідок незаконного звільнення йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що він був безпідставно позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійне хвилювання про те, як матеріально забезпечити себе та сім,ю, тримали в постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення призвело до того, що він постійно думав, як та куди влаштуватись на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово та без будь-яких законних підстав, що спричинило моральні страждання. Тому вважав, що внаслідок незаконного звільнення йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 3 000 грн.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Богодухівського району», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що в представленій відповідачем заяві про звільнення його прізвище зазначене не вірно, як «Сінько», що підтверджує факт написання заяви іншою особою.

Крім того, апелянт вказує, що дати в заяві проставлені іншими чорнилами та почерком, що також свідчить про написання зави іншою особою.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони, належним чином повідомлення про час і місце розгляду справи, не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення ОСОБА_2 про звільнення з роботи було добровільним та були підстави для звільнення позивача у вказаний термін за його власною ініціативою.

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 01.10.2013 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м. Богодухів по переводу з КУОЗ Богодухівська ЦРЛ на автомобіль УАЗ - 3962 держаний номер № НОМЕР_2 з оплатою згідно штатного розпису.

28.02.2017 року позивачем було надано заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням та на підставі наказу № 13-к від 28 лютого 2017 року, ОСОБА_2 - водія автотранспортних засобів амбулаторії загальної практики - сімейної медицини м . Богодухів, було звільнено із займаної посади 28.02.2017 року згідно ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням. Нараховано компенсацію за невикористану щорічну відпустку загальною тривалістю 12 календарних днів ( з яких 10 календарних днів основної щорічної відпустки, 2 календарних дні щорічної додаткової відпустки) за період 01.10.2016 року по 28.02.2017 року та отримано трудову книжку.

З долученої до матеріалів справи копії книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них вбачається, що позивач отримав трудову книжку 28.02.2017 року (в день звільнення), будь-яких зауважень або заяв щодо своєї незгоди з датою звільнення не надавав.

Крім цього, постановою судді Богодухівського районного суду Харківської області від 20 березня 2017 року, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння у виді штрафу 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Вказана постанова оскаржена не була та набрала чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпПУ, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції у відповідності до вимог діючого законодавства було з'ясовано, що ініціатором звільнення за ст. 38 КЗпП, з 28.02.2017 року, був саме позивач і підставою для звільнення слугувала та обставина, що 24 лютого 2017 року о 16.05 годині по вул. Молодіжній м. Богодухів Харківської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем ЗАЗ - 110206 д.н.з. НОМЕР_1, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп'яніння, відповідно до визначеного порядку, в присутності двох понятих, у результаті чого був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, що свідчить про неможливість виконання позивачем своїх посадових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки про проведення повного розрахунку № 02-17/198 від 21.04.2017 року, ОСОБА_2 на дату звільнення нараховано заробітну плату всього 4 334,12 грн., в тому числі посадовий оклад 2 265,60 грн., надбавка за класність 472 грн., доплата до мінімальної заробітної плати 462, 40 грн., компенсація за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки 1 134,12 грн. Утримано податок на доходи фізичних осіб 780,14 грн., військовий збір 65,01 грн. Перераховано на картковий рахунок власника ( працівника) заробітну плату в сумі 3 488,97 грн.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було ухвалено законне ті обґрунтоване рішення.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що заяву про звільнення він не писав та не бажав звільнятися, судова колегія вважає безпідставним, оскільки встановлені судом факти підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, при розгляді справи було достеменно встановлено, що з заявою до відповідача щодо звільнення звертався позивач, який у день звільнення отримав трудову книжку та не заперечував щодо звільнення саме 28.02.2017 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: