13 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІзмайловоїТ.Л., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору фінансового лізингу,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору фінансового лізингу.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, щовідповідно додоговорупрофінансовийлізингвід26листопада2013рокуТОВ «Порше Лізинг Україна» передало ОСОБА_4 у розпорядження транспортний засіб типу VW Т5 Multivan GP 2.0 DiTDI, 2013 року виробництва, шасі
№ НОМЕР_2, двигун № НОМЕР_1, а останній прийняв вказаний транспортний засіб та зобов'язався сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору й згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 93 632, 00 дол. США, не ураховуючи авансового платежу у розмірі 46 632, 00 дол. США.
В свою чергу відповідач ОСОБА_5 виступила поручителем ОСОБА_4 згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг.
ТОВ «Порше Лізинг Україна» зазначало, умови договору виконано повністю, натомість ОСОБА_4 порушив взяті на себе зобов'язання,
у зв'язку із чим утворилась заборгованість.
Ураховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості 54 779, грн 77 коп., збитки у розмірі 523 874 грн 84 коп., штраф у розмірі 1 099 грн 45 коп., пеню у розмірі 2 873 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 862 грн 08 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 520 грн 81 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі
4 488 грн 78 коп. та судовий збір.
Заочним рішеннямГолосіївськогорайонногосудум.Києва
від 28вересня 2015рокупозовнівимогизадоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь
ТОВ «Порше Лізинг Україна» основну суму заборгованості за договором фінансового лізингу від 26 листопада 2013 року в сумі 54 779 грн 00 коп., збитки у розмірі 523 874 грн 34 коп., штраф у розмірі 1 099 грн 45 коп., пеню у розмірі 2 873 грн 61 коп., 3% річних у розмірі 862 грн 08 коп., інфляційні втрати в розмірі 10 520 грн 81 коп., проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 4 488 грн 78 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року скасовано заочне рішення Голосіївськогорайонногосудум.Києва

від 28вересня 2015року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 ОСОБА_5 на користь

ТОВ «Порше Лізинг Україна» пеню у розмірі 2 873 грн 61 коп., 3% річних

у розмірі 862 грн 08 коп., а всього 3 735 грн 69 коп. В решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким

у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано умови договору фінансового лізингу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив

з невиконаннявідповідачем зобов'язань за договором та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення пені, яка була передбачена умовами договору та 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України.

Судом апеляційної встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» виконано умови договору, шляхом надання відповідачу ОСОБА_4 об'єкт лізингу у користування. Відповідач прийняв вказаний об'єкт та відповідно до договору перерахував авансовий платіж.

Сторонами погоджено умови договору. При цьому у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати платежів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення,

в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії,

а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони

в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату.

Ураховуючинаведене, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що у відповідача існують грошові зобов'язання, які є невиконаними, а тому дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 54 779 грн 77 коп. за серпень-жовтень

2014 року та штраф у сумі 1 099 грн 45 коп., не врахував, що за цей же період, виконавчим написом нотаріуса вже було стягнуто вказану заборгованість і штраф, і на виконанні у виконавчій службі вже перебуває виконавчий документ на цю ж суму заборгованості, а відповідно стягнення цієї суми повторно за рішенням суду призведе до подвійного стягнення розміру заборгованості з боржника.

Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача складається з сум, сплачених на користь юридичної компанії «Тріпл Сі» та ТОВ «Юридична фірма Фернер», до яких звертався позивач з приводу надання юридичної допомоги, а також упущеної вигоди 507 674 грн 84 коп. - розмір доходу, який споживач сподівався отримати, в разі належного виконання його умов.

Витрати на правову допомогу,у зв'язку з невиконанням умов договору не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, а повинні стягуватись за правилами ЦПК України.

Крім того, позивач не довів, що витрати на оплату послуг юридичних компаній, стосувались лише договірних відносин з відповідачем, не доведена також і упущена вигода на суму 507 674 грн 84 коп., позивачем не надано беззаперечні докази на підтвердження реальної можливості позивача передати автомобіль іншій особі, яка безумовно виконала б у мови лізингу

в повному обсязі.

Крім того, відповідач частково умови договору виконував, а тому позивач частково отримав дохід, на який розраховував.

Стягуючи інфляційні втрати у сумі 10 520 грн 81 коп., суд першої інстанції не врахував, що у відповідача обов'язок сплачувати лізингові платежі, відповідно до умов договору визначений не в гривнях, а в іноземній валюті, а виплата проводиться в гривнях по курсу іноземної валюти на день платежу, а тому відповідно відсутні підстави вважати, що позивач має право на отримання інфляційних втрат, які застосовуються, лише до грошової одиниці України.

Також відповідачем необґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення відсотків за користування грошовими коштами, оскільки сторони не перебувають в правових відносинах, які регулюються ст. 1214 ЦК України.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня

2015 року скасовано рішенням апеляційного суду Чернігівської області

від 06 грудня 2016 року, а тому судом касаційної інстанції не перевіряється.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до договору фінансового лізингу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко