Провадження № 22-ц/779/1023/2017
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 6 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір №IFU0GK00000340, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 37 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту встановлено 6 квітня 2027 року. Відповідач неналежно виконувала умови договору та станом на 10 липня 2015 року допустила загальну заборгованість в розмірі 168 412,63 доларів США, що за курсом НБУ складає 3 678 131,86 грн. З цих підстав просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000340 від 6 квітня 2007 року у розмірі 915 491,66 грн, що станом на 19 листопада 2015 року еквівалентно 38 289,07 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено також питання розподілу судових витрат.

На вказане рішення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про припинення дії кредитного договору, а відповідно відсутність підстав для стягнення процентів, комісії, пені та штрафів після набрання законної сили судовим рішенням про дострокове стягнення заборгованості по кредиту. При цьому не враховано положення ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, згідно яких наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, що не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Відтак, оскільки заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2010 року відповідачем не виконано, то правовідносини сторін за кредитним договором не припинились і боржник не звільнена від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Правовий висновок щодо цього міститься в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року№6-1206цс15, однак суд його до спірних правовідносин не застосував.

З цих підстав банк просив судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

В судове засідання 27.07.2017 року представник банку ОСОБА_2 не зявилася, подала заяву про відкладення розгляду справи в звязку з її відсутністю.

ОСОБА_1 та її представник неодноразово повідомлялися про розгляд справи за наявними в матеріалах справи поштовими адресами. В звязку з їх неявкою розгляд справи двічі було відкладено.

Зважаючи на пояснення представника апелянта по суті спору та доводах апеляційної скарги в судовому засіданні 22.06.2017 року, подання нею нового розрахунку заборгованості по кредитному договору (а.с.145-150), повідомлення ОСОБА_1 про день та час розгляду справи, а також враховуючи положення ст.305 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав перешкоди розглядові справи неявки цих сторін.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 6 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №IFU0GK00000340, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 37 000,00 доларів США на купівлю квартири, а також в розмірі 6 660,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди щомісяця в період сплати 0,2% від суми виданого кредиту. Кінцевий термін повернення кредиту - 6 квітня 2027 року. При цьому сторони встановили щомісячний платіж погашення в сумі 485,71 доларів США (а.с. 8-19).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги банк посилався на те, що відповідач належним чином не виконувала свої зобовязання, у звязку із чим допустила заборгованість у розмірі 168 412,63 доларів США, що за курсом 21,84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10 липня 2015 року складає 3 678 131,86 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що в звязку із наявністю судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором правовідносини сторін договору припинилися та відповідно змінився строк виконання основного зобовязання. Відтак, підстав для стягнення відсотків, комісії, пені та штрафів за кредитним договором після набрання законної сили заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2010 року немає. Відповідно з відповідача підлягає стягненню тільки загальна заборгованість за договором, що визначена цим рішенням у розмірі 38 289,07 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19 листопада 2015 року еквівалентно 915 491,66 грн.

Проте, погодитися з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може, оскільки він не ґрунтується на нормах матеріального закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому колегія суддів враховує висновки та мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовано рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року (а.с.122-124), які відповідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обовязковими при новому розгляді справи для суду першої чи апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи позичальник свої зобовязання належним чином не виконувала та допустила заборгованість, в звязку із чим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2010 року позов задоволено. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором №IFU0GK00000340 від 6 квітня 2007 року станом на 27 серпня 2010 року в сумі 294 825,84 грн, що еквівалентно 38 289,07 доларам США, на предмет іпотеки - квартиру №29, що знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Сорохтея, 9Б та належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 05.04.2007 року за реєстром 790, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.33-34).

Зясовано, що вказане рішення не виконано. Дану обставину визнали сторони в суді першої інстанції та не заперечувала представник апелянта в засіданні апеляційного суду. Відтак, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як передбачено частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1206цс15 від 23 вересня 2015, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Проте, розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд цих норм закону не врахував та прийшов до помилкового висновку про те, що звернувшись з позовом про дострокове стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач висловив свій намір припинити кредитні правовідносини.

Матеріалами справи підтверджується, що на обґрунтування позовних вимог банком надано розрахунок, за яким заборгованість позичальника визначена станом на 10 липня 2015 року та складає 168 412,63 доларів США (а.с.3-6). З них: 37 365,58 доларів США заборгованість за кредитом, 38 507,52 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5 994 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 78 514,98 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 11,45 доларів США штраф (фіксована частина), 8 019,10 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують тощо).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Тобто, суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми заборгованості у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання.

Із вказаного розрахунку вбачається, що за період з 20 травня 2007 року до 20 листопада 2008 року відсоткова ставка за користування кредитом становить 12,00 % річних, як це передбачено умовами договору. В той же час, починаючи з 25 листопада 2008 року банком нараховувались відсотки у розмірі 14,04 річних.

Відповідно до п. 2.3.1. кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання цього договору, зміни облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по ставці НБУ). При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Разом з тим, як зясовано в засіданні апеляційного суду з пояснень представника апелянта докази надіслання ОСОБА_1 відповідного повідомлення про зміну процентної ставки в банку відсутні.

В звязку із цим представником позивача в засіданні апеляційного суду представлено інший розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений згідно умов договору, де відсоткова ставка за користування кредитом відображена 12,00 % річних (а.с.146-150). Згідно цього розрахунку розмір заборгованості станом на 10 липня 2015 року складає 154 586,15 доларів США, що еквівалентно 3 377 425,02 грн. А саме: 37 388,64 доларів США, що еквівалентно 816 873,47 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 33 697,45 доларів США, що еквівалентно 736 227,72 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 994,00 доларів США, що еквівалентно 130 957,95 грн - заборгованість з комісії; 70 133,92 доларів США, що еквівалентно 1 532 298,02 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 11,44 доларів США, що еквівалентно 250,00 грн штраф (фіксована частина); 7360,70 доларів США, що еквівалентно160 817,86 грн штраф (відсоток від суми заборгованості). При цьому представником банку уточнено, що визначена сума комісії фактично є сумою винагороди відповідно до умов договору.

А тому саме цей розрахунок заборгованості колегія суддів приймає до уваги.

Пунктом 4.1. вищевказаного кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Відповідно до п.5.4. при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, у звязку із чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

За змістом ст. 549 ЦК України заходами цивільно-правової відповідальності є неустойка (штраф,пеня). При цьому неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. А тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони такої подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відтак, вимога про стягнення штрафу суперечить нормам чинного законодавства щодо недопустимості подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те ж порушення, а отже є безпідставною.

Крім того, п.4.1. кредитного договору передбачено, що сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Отже, пеня повинна сплачуватися в національній валюті України гривні. При цьому у гривні вона повинна переводитись за кожен місяць прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Однак, як видно з розрахунку заборгованості пеню обчислено у доларах США за весь період прострочення та переведено в еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України станом на 10 липня 2015 року.

Відповідно до умов кредитного договору період сплати періодичних платежів встановлено з 20 по 25 число кожного місяця. У випадку, якщо дата погашення кредиту й/або сплати відсотків за користуванням кредитом, винагороди, пені відповідно до договору випадає на вихідних або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені в операційний день, що передує вихідному або святковому дням.

Як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором 20.11.2008 року банком нараховано пені у сумі 15,04 доларів США; 22.12.2008 року - на загальну суму 38,41 доларів США; 20.01.2009 року - на загальну суму 54,81 доларів США; 20.02.2009 року - на загальну суму 77,50 доларів США; 20.03.2009 року - на загальну суму 89,04 доларів США; 21.04.2009 року - на загальну суму 122,42 доларів США; 20.05.2009 року - на загальну суму 129,13 доларів США; 22.06.2009 року - на загальну суму 170,15 доларів США; 20.07.2009 року - на загальну суму 164,10 доларів США; 20.08.2009 року - на загальну суму 200,01 доларів США; 21.09.2009 року - на загальну суму 229,69 доларів США; 20.10.2009 року - на загальну суму 226,95 доларів США; 20.11.2009 року на загальну суму 263,72 доларів США; 21.12.2009 року на загальну суму 285,54 доларів США; 20.01.2010 року на загальну суму 295,72 доларів США; 22.02.2010 року на загальну суму 349,03 доларів США; 22.03.2010 року на загальну суму 316,17 доларів США; 20.04.2010 року на загальну суму 346,19 доларів США; 20.05.2010 року на загальну суму 376,82 доларів США; 21.06.2010 року на загальну суму 424,91 доларів США; 20.07.2010 року на загальну суму 403,65 доларів США; 20.08.2010 року - на загальну суму 453,88 доларів США; 20.09.2010 року - на загальну суму 476,25 доларів США; 20.10.2010 року - на загальну суму 480,61 доларів США; 22.11.2010 року - на загальну суму 553,42 доларів США; 20.12.2010 року - на загальну суму 490,01 доларів США; 20.01.2011 року на загальну суму 561,68 доларів США; 21.02.2011 року на загальну суму 603,91 доларів США; 21.03.2011 року на загальну суму 547,16 доларів США; 20.04.2011 року на загальну суму 606,66 доларів США; 20.05.2011 року на загальну суму 627,77 доларів США; 20.06.2011 року на загальну суму 671,46 доларів США; 20.07.2011 року на загальну суму 669,40 доларів США; 22.08.2011 року - на загальну суму 762,46 доларів США; 20.09.2011 року - на загальну суму 691,90 доларів США; 20.10.2011 року - на загальну суму 735,67 доларів США; 21.11.2011 року - на загальну суму 808,61 доларів США; 20.12.2011 року - на загальну суму 752,91 доларів США; 20.01.2012 року на загальну суму 827,38 доларів США; 20.02.2012 року на загальну суму 850,70 доларів США; 20.03.2012 року на загальну суму 815,55 доларів США; 20.04.2012 року на загальну суму 894,77 доларів США; 21.05.2012 року на загальну суму 918,16 доларів США; 20.06.2012 року на загальну суму 909,81 доларів США; 20.07.2012 року на загальну суму 932,76 доларів США; 20.08.2012 року - на загальну суму 986,82 доларів США; 20.09.2012 року - на загальну суму 1 008,80 доларів США; 22.10.2012 року - на загальну суму 1 067,00 доларів США; 20.11.2012 року - на загальну суму 989,35 доларів США; 20.12.2012 року - на загальну суму 1 044,14 доларів США; 21.01.2013 року на загальну суму 1 138,56 доларів США; 20.02.2013 року на 1 089,26 загальну суму доларів США; 20.03.2013 року на загальну суму 1 038,10 доларів США; 22.04.2013 року на загальну суму 1 247,97 доларів США; 20.05.2013 року на загальну суму 1 080,74 доларів США; 20.06.2013 року на загальну суму 1 217,75 доларів США; 22.07.2013 року на загальну суму 1 283,30 доларів США; 20.08.2013 року - на загальну суму 1 186,02 доларів США; 20.09.2013 року - на загальну суму 1 289,45 доларів США; 21.10.2013 року - на загальну суму 1 314,97 доларів США; 20.11.2013 року - на загальну суму 1 294,88 доларів США; 20.12.2013 року - на загальну суму 1 318,82 доларів США; 20.01.2014 року на загальну суму 1 386,83 доларів США; 20.02.2014 року на загальну суму 1 409,98 доларів США; 20.03.2014 року на загальну суму 1 296,21 доларів США; 22.04.2014 року на загальну суму 1 553,12 доларів США; 20.05.2014 року на загальну суму 1 339,22 доларів США; 20.06.2014 року на загальну суму 1 506,75 доларів США; 21.07.2014 року на загальну суму 1 532,20 доларів США; 20.08.2014 року - на загальну суму 1 505,80 доларів США; 22.09.2014 року - на загальну суму 1 683,48 доларів США; 20.10.2014 року - на загальну суму 1 452,20 доларів США; 22.11.2014 року - на загальну суму 1 631,33 доларів США; 20.12.2014 року - на загальну суму 1 602,83 доларів США; 20.01.2015 року на загальну суму 1 681,19 доларів США; 20.02.2015 року на загальну суму 1 706,48 доларів США; 20.03.2015 року на загальну суму 1 563,67 доларів США; 20.04.2015 року на загальну суму 1 755,58 доларів США; 20.05.2015 року на загальну суму 1 723,22 доларів США; 20.06.2015 року на загальну суму 1 805,92 доларів США; 10.07.2015 року на загальну суму 1 180,06 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ встановлено наступний курс гривні до долара США, де 100 доларів США дорівнює: станом на 20.11.2008 року - 5,9936 грн; 22.12.2008 року - 7,8788 грн; 20.01.2009 року, 20.02.2009, 20.03.2009 року та 21.04.2009 року - 7,7 грн; 20.05.2009 року 7,6208 грн; 22.06.2009 року -7,6168 грн; 20.07.2009 року - 7,6515 грн; 20.08.2009 року 7,848 грн; 21.09.2009 року - 8,0065 грн; 20.10.2009 року - 7,97 грн; 20.11.2009 року 7,99 грн; 21.12.2009 року 7,97 грн; 20.01.2010 року 8,0055 грн; 22.02.2010 року 7,998 грн; 22.03.2010 року 7,9602 грн; 20.04.2010 року 7,9259 грн; 20.05.2010 року 7,9257 грн; 21.06.2010 року 7,9119 грн; 20.07.2010 року 7,8993 грн; 20.08.2010 року - 7,8903 грн; 20.09.2010 року - 7,9192 грн; 20.10.2010 року 7,9116 грн; 22.11.2010 року - 7,9377 грн; 20.12.2010 року 7,9635 грн; 20.01.2011 року 7,9445 грн; 21.02.2011 року 7,9417 грн; 21.03.2011 року 7,9477 грн; 20.04.2011 року 7,9654 грн; 20.05.2011 року 7,9785 грн; 20.06.2011 року 7,9733 грн, 20.07.2011 року 7,9711 грн; 22.08.2011 року - 7,9715 грн; 20.09.2011 року - 7,9737 грн; 20.10.2011 року - 7,9757 грн; 21.11.2011 року - 7,9845 грн; 20.12.2011 року - 7,9899 грн; 20.01.2012 року 7,9898 грн; 20.02.2012 року 7,9883 грн; 20.03.2012 року - 7,985 грн; 20.04.2012 року - 7,9857 грн; 21.05.2012 року - 7,9915 грн; 20.06.2012 року 7,9925 грн; 20.07.2012 року, 20.08.2012 року, 20.09.2012 року, 22.10.2012 року, 20.11.2012 року, 20.12.2012 року, 21.01.2013 року, 20.02.2013 року, 20.03.2013 року, 22.04.2013 року, 20.05.2013 року, 20.06.2013 року, 22.07.2013 року, 20.08.2013 року, 20.09.2013 року, 21.10.2013 року, 20.11.2013 року, 20.12.2013 року та 20.01.2014 - 7,993 грн; 20.02.2014 року 8,7852 грн; 20.03.2014 року 9,9178 грн; 22.04.2014 року 11,247453 грн; 20.05.2014 року 11,716147 грн; 20.06.2014 року 11,854613 грн; 21.07.2014 року - 11,655592 грн; 20.08.2014 року - 13,223077 грн; 22.09.2014 року - 13,489709 грн; 20.10.2014 року - 12,951166 грн; 22.11.2014 року - 15,146067 грн; 20.12.2014 року - 15,854396 грн; 20.01.2015 року 15,772208 грн; 20.02.2015 року 27,858494 грн; 20.03.2015 року 23,190613 грн; 20.04.2015 року 21,057654 грн; 20.05.2015 року 21,252580 грн; 20.06.2015 року 21,635428 грн; 10.07.2015 року 21,848173 грн.

Отже, розмір пені за ці періоди, враховуючи офіційний курс гривні до долара США (розмір пені в доларах США х курс долара США до гривні) становить відповідно: 90,14 грн; 302,62 грн; 422,04 грн; 596,75 грн; 685,61 грн; 942,63 грн; 984,07 грн; 1 296 грн; 1 255,61 грн; 1 569,68 грн; 1 839,01 грн; 1 808,79 грн; 2 107,12 грн; 2 275,75 грн; 2 367,39 грн; 2 791,54 грн; 2 516,78 грн; 2 743,86 грн; 2 986,56 грн; 3 361,84 грн; 3 188,55 грн; 3 581,24 грн; 3 771,52 грн; 3 802,40 грн; 4 392,88 грн; 3 902,20 грн; 4 462,27 грн; 4 796,07 грн; 4 348,66 грн; 4 832,29 грн; 5 008,66 грн; 5 353,75 грн; 5 335,85 грн; 6 077,95 грн; 5 517,00 грн; 5 867,48 грн; 6 456,35 грн; 6 015,68 грн; 6 610,60 грн; 6 795,65 грн; 6 512,17 грн; 7 145,36 грн; 7 337,48 грн; 7 271,66 грн; 7 455,55 грн; 7 887,65 грн; 8 063,34 грн; 8 528,53 грн; 7 907,87 грн; 8 345,81 грн; 9 100,51 грн; 8 706,46 грн; 8 297,53 грн; 9 896,40 грн; 8 638,35 грн; 9 733,48 грн; 10 257,42 грн; 9 479,86 грн; 10 306,57 грн; 10 510,56 грн; 10 349,98 грн; 10 541,33 грн; 11 084,93 грн; 12 386,96 грн; 12 855,55 грн; 17 468,64 грн; 15 690,50 грн; 17 861,94 грн; 17 858,70 грн; 19 911,31 грн; 22 709,66 грн; 18 807,68 грн; 21 127,63 грн; 25 411,90 грн; 26 516,08 грн; 47 539,96 грн; 36 262,47 грн; 36 968,40 грн; 36 622,87 грн; 39 071,85 грн; 25 782,16 грн. А всього 787 274,14 грн.

На спростування періодів нарахування пені, ставки її нарахування та відповідних сум нарахування тощо належних та допустимих доказів сторонами не представлено.

Також колегія суддів враховує, що відповідачем не подавалась до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності.

Зважаючи на вищенаведене колегія судів приходить до переконання, що на користь ПАТ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість станом на 10 липня 2015 року у розмірі: 37 388,64 доларів США, що еквівалентно 894 096,42 грн, - заборгованість за кредитом; 33 697,45 доларів США, що еквівалентно 805 826,83 грн, - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 994,00 доларів США, що еквівалентно 143 338,03 грн, - заборгованість по винагороді, всього 77 080,09 доларів США, що еквівалентно 1 843 261,28 грн, а також 787 274,14 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

При цьому розрахунок заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування ним та винагороди проведено з врахуванням встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США: 100 доларів США 2391,3585 грн на день ухвалення оскаржуваного рішення місцевим судом 19 листопада 2015 року.

Відтак, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат на сторін слід покласти відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №IFU0GK00000340 від 6 квітня 2007 року станом на 10 липня 2015 року в розмірі: 37 388,64 доларів США, що еквівалентно 894 096,42 грн, - заборгованість за кредитом; 33 697,45 доларів США, що еквівалентно 805 826,83 грн, - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5 994,00 доларів США, що еквівалентно 143 338,03 грн,- заборгованість по винагороді, всього 77 080,09 доларів США, що еквівалентно 1 843 261,28 грн, а також 787 274,14 грн пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 9 872,81 грн понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_4