Справа № 278/1595/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 жовтня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.
секретаря с/з - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, -
11 липня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 07 серпня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З січня 2017 року подружжя не підтримує подружні стосунки, поновлення яких позивач не бажає, тому просить шлюб розірвати, так як він носить формальний характер. Відповідач також не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Позивач просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1000 гривень.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.
З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи.
Між сторонами існують сімейні правовідносини.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.
Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 07 серпня 2010 року, актовий запис №1130 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне Юсова) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4).
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку суд вважає, необхідно залишити на виховання матері (а.с.5).
У звязку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння та наміру зберігати сімю та зважаючи, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу.
Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.
У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.
Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів, згідно положень ст.182 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги, що відповідач фізично здоровий, не працює, відсутність у нього на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, докази протилежного суду відповідачем не надано, що є його обов'язком в силу ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, як батько повинен брати участь у забезпеченні належного матеріального рівня утримання дітей, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дітей, визначеного Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 року №1801-VIII, з огляду на рівність обов'язку щодо утримання дитини кожним з батьків, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, в сумі 1000 гривень щомісячно.
Частиною 1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст.104-105, 110-115, 181, 183 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 07 серпня 2010 року, актовий запис №1130 між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянином України та ОСОБА_3 (дошлюбне Юсова) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянкою України - розірвати.
Неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити на виховання матері.
Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 гривень щомісячно до її повноліття, починаючи з 11 липня 2017 року.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. В. Зубчук