АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Міністерства охорони здоров»я України на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства охорони здоров»я України, третя особа: Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 752/12962/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6837/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Міністерства охорони здоров»я про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що її було призначено за контрактом на посаду генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» на термін з 31 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року, про що було видано наказ МОЗ від 31 грудня 2015 року № 134-0, підставами для видачі такого наказу слугували погодження Київської міської державної адміністрації від 8 грудня 2015 року. Наказом МОЗ України від 12 серпня 2016 року № 81-0 «Про звільнення ОСОБА_4» її було звільнено з посади генерального директора ДП у зв»язку з порушенням умов контракту згідно за п.8 ст.36 КЗпП України.

Вважала своє звільнення незаконним, безпідставним, відповідачем було порушено порядок звільнення, не отримано від неї пояснень, її звільнення не погоджено з головою Київської міської державної адміністрації.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді генерального директора ДП «Державний експертний центр МОЗ України» з 15 серпня 2016 року. Стягнуто з Міністерства охорони здоров»я на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Міністерство охорони здоров»я подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва і ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 31 грудня 2015 року між Міністерством охорони здоров»я України та ОСОБА_4 було укладено контракт № 845, на підставі якого позивачку призначено на посаду генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» на термін з 31 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року, про що було видано наказ МОЗ України від 31 грудня 2015 року № 134-о.

Наказом МОЗ України від 12 серпня 2016 року № 81-о позивачку ОСОБА_4 звільнено з посади генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» у зв»язку з порушенням умов контракту згідно з п.8 ст.36 КЗпП України. В якості підстави для видачі наказу про звільнення зазначено контракт від 31 грудня 2015 року № 845.

Звільнення позивачки ОСОБА_4 відбулося 12 серпня 2016 року без погодження з головою Київської міської державної адміністрації, що є порушенням Порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2013 року № 818, так як пропозиція щодо погодження звільнення позивача була отримана виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) лише 17 серпня 2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивачки з роботи відповідач порушив установлений порядок застосування дисциплінарного стягнення. Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем внаслідок порушення прав позивача, останній заподіяно моральну шкоду, розмір якої оцінено в суму 10000 грн., враховуючи характер та тривалість душевних страждань. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із того, що у Міністерства охорони здоров»я України відсутній обов»язок по виплаті позивачу заробітної плати.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно із п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Пунктом 33 контракту № 845, укладеного 31 грудня 2015 року між Міністерством охорони здоров»я України та ОСОБА_4, передбачено, що контракт припиняється після закінчення терміну дії контракту; за угодою сторін; до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених пунктами 34 і 35 цього контракту; з моменту виявлення невідповідності Керівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації ( п.2 ст.40 КЗпП України); з ініціативи Міністерства до закінчення строку дії контракту у випадках, передбачених законодавством ( ст..ст.40 і 41 КЗпП України та цим контрактом; з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Пунктом 34 контракту визначені підстави звільнення з посади та розірвання контракту з ініціативи Міністерства, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії : а) у разі систематичного невиконання керівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього цим контрактом; б) у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов»язків, передбачених контрактом в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесені збитки, виплачено штрафи і т.п.); в) у разі невиконання підприємством зобов»язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов»язкових платежів, страхових внесків, а також невиконання підприємством зобов»язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати; г) у разі неподання в установленому порядку на затвердження або погодження Міністерству річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства, або порушення порядку здійснення витрат суб»єктами господарювання державного сектора економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку, визначеному постановою КМ України від 3 жовтня 2012 року № 899 «Про порядок здійснення витрат суб»єктами господарювання державного сектору економіки у разі не затвердження (непогодження) річних фінансових планів у встановленому порядку»; г) у разі несплати реструктурованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника; д) за подання службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; е) у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті; є) у разі допущення зростання обсягів простроченої кредиторської заборгованості; ж) у разі коли у трьох звітних кварталах протягом календарного року спостерігається зростання обсягів дебіторської заборгованості підприємства, яке за загальним підсумком зазначених кварталів не супроводжується відповідним зростанням обсягів реалізації продукції (товарів, робіт, послуг підприємства); з) у разі неподання Міністерству квартальної та річної фінансової звітності, а також квартального та річного звітів про виконання фінансового плану підприємства разом з пояснювальною запискою щодо результатів діяльності; и) у разі порушення законодавства під час використання фінансових ресурсів підприємства, у тому числі при здійсненні закупівель товарів, робіт, послуг за державні кошти; і) у разі порушення керівником законодавства про працю на підприємстві.

Отже, умовами контракту чітко визначені підстави, за наявності яких керівник підприємства може бути звільнений, а контракт з ним розірваний.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача як на підставу звільнення ОСОБА_4 з посади та розірвання з нею контракту посилався на результати проведеної комісійної перевірки Державного експертного центру, викладені в Акті перевірки від 28 липня 2016 року, Комісією було запропоновано на рівні Міністерства охорони здоров»я України, враховуючи значну кількість порушень та недоліків, виявлених за результатами комісійної перевірки, у тому числі порушення пунктів 11, 19.6 та 23 Контракту з керівником, вимог статей 29 та 116 КЗпП України та таких, що були виявлені попередніми перевірками 2014-2015 років та внутрішнім аудитом 2016 року, але своєчасно не усунуті, розглянути питання щодо притягнення Генерального директора Центру ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності ( а.с.76-92).

Доказів того, що позивач була ознайомлена з актом перевірки, відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано. Сам по собі факт обізнаності ОСОБА_4 про проведення перевірки не дає підстав уважати, що остання була ознайомлена з виявленими порушеннями та змістом акту.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними в пунктах 13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» ( з наступними змінами), при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з»ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом, і перевіряти їх відповідність законові. Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, з якими укладався контракт, суди повинні мати на увазі, що на таких працівників поширюється законодавство про працю, яке регулює відносини за трудовим договором, за винятком установлених для цієї форми трудового договору, а їхній трудовий договір може бути припинено й з інших підстав, передбачених законодавством ( статті 36, 39-41 КЗпП України).

В наказі МОЗ України про звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» як підставу для звільнення зазначено контракт від 31 грудня 2015 року № 845, без зазначення конкретного порушення, визначеного умовами контракту.

Відсутність в наказі про звільнення підстав звільнення, непослідовність та розбіжності в зазначені причин звільнення позивача в поясненнях представника відповідача в суді першої інстанції ( п.п. «а» та «і» п.34 Контракту), а також в апеляційній скарзі та поясненнях в апеляційному суді ( п. «б» п.34 Контракту) , позбавляє суд можливості встановити факт вчинення позивачем ОСОБА_4 проступку, причини його вчинення, відповідність застосованого дисциплінарного стягнення допущеному порушенню.

Крім того, судом установлено, що вирішуючи питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не зажадав від неї пояснення щодо виявлених порушень, як того вимагає ст..149 КЗпП України.

Відповідно до ст..149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з»ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов»язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами ( правовий висновок , висловлений Верховним Судом України у справі № 6-2801цс15 від 19 жовтня 2016 року).

Посилання представника відповідача на те, що не відібрання у працівника письмових пояснень з приводу допущених порушень не може бути підставою для визнання звільнення незаконним, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем не доведено вчинення ОСОБА_4 конкретного порушення умов контракту.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент видачі наказу про звільнення позивача необхідного погодження голови Київської міської державної адміністрації на звільнення директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України не було отримано.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відсутність повідомлення про вмотивовану відмову у погодженні на звільнення позивача з посади після п»яти днів з моменту звернення ( 3 серпня 2016 року) давало відповідачу право видати наказ про звільнення не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки такі доводи спростовуються листом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 січня 2017 року, яким повідомлено, що лист Міністерства охорони здоров»я від 3 серпня 2016 року з проханням погодити звільнення ОСОБА_4 надійшов 17 серпня 2016 року . Зазначення на вихідному листі МОЗ України дати - 3 серпня 2016 року - не свідчить про звернення відповідача до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у цей день.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про поновлення на роботі є правильним.

Разом з тим, , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з Міністерства охорони здоров»я України на користь ОСОБА_4, виходячи з наступного.

Відповідно до ст..237_1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно роз»ясень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.13 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам необхідно врахувати, що відповідно до ст..237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов»язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Виходячи з встановлених обставин справи, які підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди ( моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і необхідності додаткових зусиль для організації працівником свого життя), колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди. Визначений судом першої інстанції, підлягає зменшенню з 10000 грн. до 3000 грн., що буде відповідати принципам розумності та справедливості і є достатнім для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров»я України - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 лютого 2017 року - змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Міністерства охорони здоров»я на користь ОСОБА_4 з 10000 грн. до 3000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту їйого проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: