Справа № 569/3547/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Левчук Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

23 березня 2016 року до Рівненського міського суду звернулась ОСОБА_1 із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позову вказала, що 04.07.1998 р. між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб про, що відділом РАЦС Новобуського району Миколаївської області того ж дня здійснено актовий запис № 48, на даний час шлюб між ними не розірвано. Крім того, ними було набуто рухоме та нерухоме майно, а саме: легковий автомобіль Toyota Avensis 1.8, державний номер НОМЕР_1, а також будівлю офісного центру по вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А, що в м. Рівне загальною площею 2087 квадратних метрів, де частка ОСОБА_2 складає 1/2 від 95/100 цієї будівлі. Вказує, що вищевказане майно було оформлено на її чоловіка ОСОБА_2, хоча таке майно було набуто у період шлюбу, і майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. У жовтні 2015 року вона звернулась до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В ході розгляду цієї справи судом було встановлено, що 18.06.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «Імексбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Імексбанк) було укладено іпотечний договір №072/08/1, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 4240, відповідно до якого було передано в іпотеку частку 95/100 незавершеного будівництва офісного центру по вул. Гетьмана Мазепи, 4-А, вул. Гетьмана Мазепи 6-А, в м. Рівне та земельну ділянку площею 0,0930 га. з кадастровим номером :01:026:0122, що розташована в м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4-А/ 6-А, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування офісного центру. 17.03.2014 року Рівненським міським судом було винесено рішення за позов ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк», ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки. Відповідно до вищевказаного рішення суд визнав недійсним іпотечний договір №072/08/1 від 18.06.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №4240. Крім того, було визнано недійсним додатки до іпотечного договору №072/08/1 від 18.06.2008 року, №1 від 25.11.2008 року, №2 від 26.08.2008 року, №3 від 17.09.2008 року, №4 від 08.10.2008 року. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.10.2014 року вищевказане рішення було залишено в силі. Крім того, в ході судового розгляду справи за моїм позовом про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, представником ОСОБА_2 було надано суду копії документів та відповідні пояснення, які стосуються відчуження ОСОБА_2 лише 24/100 частки - будівлі офісного центру в м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А інших документів, які стосувалися б відчужень часток у зазначеному офісному центрі сторонами надано не було, будь-яких клопотань про їх витребування в судовому засіданні не надходило. Крім того, судом було оглянуті документи з яких вбачається, що 27.11.2008 року ОСОБА_1 надавалась згода за №9277 на підписання ОСОБА_2 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мєчта» змін та доповнень до попереднього договору від 26.03.2008 року, а також всіх інших документів, що стосуються цього договору. Також вказує, що 21.01.2009 року вона надала ОСОБА_2 свою згоду за №256 на вчинення правочинів щодо розпорядження будь-яким майном рухомим і нерухомим (у тому числі корпоративними правами), яке набуте або буде набуто ними в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: продавати та купувати за ціну та на умовах за розсудом ОСОБА_2, обмінювати, вносити до статутного (складеного) капіталу підприємств, здавати в оренду чи найм, брати в борг або надавати в борг, надавати під заставу іпотеку) по його зобовязаннях та тощо, укладати та розривати всі дозволені законом договору цивільно-правового характеру. 22.01.2009 року ОСОБА_2 вступив до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Комплекс-Люкс», шляхом внесення до Статутного капіталу 24/100 частки у будівлі офісного центру, за за адресою м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А загальною вартістю 1734820 грн. 23.01.2009 року ОСОБА_2 вийшов зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Комплекс-Люкс» шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Мєчта» 97,06% частки статутного капіталу за 1734820 грн. 23.01.2009 року попередній договір між ОСОБА_2 та ТОВ «Мєчта» від 26.03.2009 року було розірвано за взаємною згодою сторін, кошти, що були сплачені ОСОБА_2 як аванс на суму 1250000 грн. були повернуті ТОВ «Мєчта».Вказує, що 15.11.2007 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір про визначення часток у обєкті будівництва, а саме у будівлі офісного центру який знаходиться, по вул.. Гетьмана Мазепи,4А/6А, відповідно до умов договору її було виділено приміщення, що знаходиться у підвалі на першому, четвертому та частині мансардного поверху, ці ж приміщення, в які зокрема входили і частка 24/100, вибули з її володіння на підставі правочинів, що були укладені ОСОБА_2 у своїх інтересах. Зважаючи на те, просить суд її позовну заяву задовольнити повністю.

В судове засідання позивач та її представник не з'явились, подали суду заяву про розгляд справ у їх відсутність, де вказали, що позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явились, подали суду письмові заперечення проти позову, в яких вказали, що позовні вимоги не визнають повністю та просять в задоволення позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Зважаючи на ст. 60 ч.ч.1,2 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачає ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Судом встановлено, що 04.07.1998 р. між ОСОБА_1М та ОСОБА_2 було укладено шлюб про, що відділом РАЦС Новобуського району Миколаївської області того ж дня здійснено актовий запис № 48.

За час перебування в шлюбі ними було набуто рухоме та нерухоме майно, а саме: легковий автомобіль Toyota Avensis 1.8, державний номер НОМЕР_1, а також будівлю офісного центру по вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А, що в м. Рівне загальною площею 2087 квадратних метрів, де частка ОСОБА_2 складає 1/2 від 95/100 цієї будівлі. Позивач, в позові вказала, що вищевказане майно було оформлено на її чоловіка ОСОБА_2, хоча таке майно було набуто у період шлюбу, і майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Однак, доказів оформлення майна на чоловіка позивач суду не надала.

21.01.2009 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 згоду за №256 на вчинення правочинів щодо розпорядження будь-яким майном рухомим і нерухомим (у тому числі корпоративними правами), яке набуте або буде набуто ними в період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: продавати та купувати за ціну та на умовах за розсудом ОСОБА_2, обмінювати, вносити до статутного (складеного) капіталу підприємств, здавати в оренду чи найм, брати в борг або надавати в борг, надавати під заставу іпотеку) по його зобовязаннях та тощо, укладати та розривати всі дозволені законом договору цивільно-правового характеру.

22.01.2009 року ОСОБА_2 вступив до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Комплекс-Люкс», шляхом внесення до Статутного капіталу 24/100 частки у будівлі офісного центру, за буде розташовуватись за адресою м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 4А/6А загальною вартістю 1734820 грн.

23.01.2009 року ОСОБА_2 вийшов зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Техно-Комплекс-Люкс» шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Мєчта» 97,06% частки статутного капіталу за 1734820 грн. 23.01.2009 року попередній договір між ОСОБА_2 та ТОВ «Мєчта» від 26.03.2009 року було розірвано за взаємною згодою сторін, кошти, що були сплачені ОСОБА_2 як аванс на суму 1250000 грн. були повернуті ТОВ «Мєчта».

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

02 грудня 2013 року рішення Рівненського міського суду від 03.12.2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво скасовано у звязку з ново виявленими обставинами.

Із матеріалів справи вбачається, що частина 24/100 у будівлі офісного центру по вул.. Гетьмана Мазепи,4А/6А в м. Рівному не належала чоловіку позивачки ОСОБА_2, а отже не є спільною сумісною власністю.

Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову є незаконними, безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.