Справа № 144/696/16-ц Провадження № 22-ц/772/1068/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сало Т.Б., суддів: Марчук В.С., Медвецького С.К., секретар Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника ТОВ «Віннафтогаз» - ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннафтогаз», за участі третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків його недійсності,

встановила:

В травні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із вищевказаним позовом, в якому просило: визнати недійсним договір купівлі-продажу автозаправочної станції (літ. А), загальною площею 8,7 кв.м. та блоків пультів (літ. Б,В,Г), що знаходиться за адресою: вул. Базарна, 7, смт. Теплик, Вінницька обл., укладений 28.09.2015 року між ТОВ «Віннафтогаз» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1286; застосувати наслідки недійсності правочину скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24820772 від 28.09.2015 року, на підставі якого було внесено 28.09.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 11365433 та повернути автозаправочну станцію у власність ОСОБА_2

Позов мотивовано тим, що 28.09.2015 року між ТОВ «Віннафтогаз» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автозаправочної станції та блоків пультів.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 1286.

Цього ж дня на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24820772 від 28.09.2015 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 11365433.

Позивач зазначає, що на момент укладання оспорюваного правочину ОСОБА_2 не володіла одноособово майном, що було відчужено, оскільки було рішення суду, яким визначено, що частка її колишнього чоловіка ОСОБА_5 у спільному майні подружжя, а саме: нежитлової будівлі автозаправочної станції становить 1/2 частки, інша його частка належить ОСОБА_2

Вказане майно було описане та арештоване в рамках виконавчого провадження.

Позивач вважає, що при укладенні оспорюваного правочину сторонами було порушено права та законні інтереси банку, а укладення договору є нічим іншим як спроби ОСОБА_5 уникнути відповідальності за борги перед Банком.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу автозаправочної станції та блоків пультів, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1286, укладений 28.09.2015 між ТОВ «Віннафтогаз» та ОСОБА_2 недійсним. Застосовано наслідки недійсності правочину, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію, а саме скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 24820772 від 28.09.2015, на підставі якого було внесено 28.09.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 11365433 та повернуто автозаправочну станцію та блоки пультів ОСОБА_2

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, а в частині вимог про скасування рішення про державну реєстрацію закрити провадження.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення ухвалене з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, зокрема, судом не враховано, що обєкт продажу не перебував у спільній частковій власності, а шлюб між сторонами визнано недійсним в період купівлі апелянтом автозаправочної станції, рішення, якими ОСОБА_5 було виділено частку в майні скасовано, неправомірним був розгляд справи за відсутності ОСОБА_2, неправомірним є розгляд вимоги про скасування державної реєстрації, оскільки вказана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була власником спірної нежитлової будівлі АЗС, складовою частиною якої є блок пульти Б,В,Г, площею 8,7 кв.м, за адресою: Вінницька область, Теплицький район, смт.Теплик, вулиця Базарна, будинок 4, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с.18-19), зі змісту якої вбачається, що форма власності приватна, розмір частки ОСОБА_2 у згаданому майні становить 1.

Право власності у ОСОБА_2 виникло на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 647, виданого 16.02.2013 року.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який укладено 09 вересня 2012 року було визнано недійсним з 09 вересня 2012 року до 15 липня 2013 року за рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 31 жовтня 2013 року.

28 вересня 2015 року між ТОВ «Віннафтогаз» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 передала у власність ТОВ нежитлову будівлю АЗС, яка складається з блоків пультів Б, В, Г, площею 8,7 кв.м.

Звертаючись з позовом до суду банк мотивував вимоги тим, що ОСОБА_5 є боржником у зведеному виконавчому провадженні про стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 6695746,54 грн.

В рамках виконання судового рішення державний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки ОСОБА_5 у спільному майні подружжя у вищевказаному спірному майні.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2015 року (залишеною без мін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03.06.2015 року) визначено, що частка ОСОБА_5 у спільному майні становить 1/2 частки.

Отже, судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 не володіла одноособово спірним майном, а його відчуження є ніщо інше, як уникнення ОСОБА_5 відповідальності за взятими на себе кредитними зобовязаннями.

Крім цього, позивач вважає, що ОСОБА_2 не мала права відчужувати, так як 25 вересня 2015року державним виконавцем було проведено опис й арешт спірного майна, а саме на 1/2 частку нежитлових приміщень, блок пультів Б,В,Г, які входять до складу нерухомого майна, за адресою: Вінницька область, Теплицький район, смт.Теплик, вулиця Базарна, будинок 4 (том 1 а.с.34).

Визнаючи договір купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції в основу свого рішення поклав судове рішення, яким визначено частки колишнього подружжя та наявність заборони на відчуження (акт державного виконавця опису та арешту спірного майна), а від так, відсутність можливості у ОСОБА_2 відчужити все спірне майно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою ВССУ від 06 квітня 2016 року судові рішення, якими були встановленні частки колишнього подружжя у спірному майні скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

На час розгляду апеляційної скарги, на вимогу ухвали ВССУ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 та витребувано з суду першої інстанції цивільну справу.

Однак, на думку колегії суддів ця обставина не є перешкодою в розгляді позову банку по суті.

Перш за все сторони визнали ту обставину, що частки в спірному майні на час розгляду апеляційної скарги не визначенні. Отже, керуючись статтею 11 ЦПК України, вимоги банку не можливо задовольнити з тих підстав про які вони зазначили в позові, так як відпала одна із основних підстав позову наявність судового рішення, яким визначенні частки колишнього подружжя.

Без визначення часток не можливо задовольнити вимоги банку, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 45 СК України якщо протягом недійсного шлюбу особи набули майно, воно вважається таким, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 356 ЦК України спільна часткова власність є тоді, коли визначено частки кожного з співвласників.

Розмір часток кожного з подружжя (колишнього) визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами (ч.2 ст. 45 СК України).

Подавши позов про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним, банк фактично має намір реалізувати частку у спільному майні, яка буде належати ОСОБА_5

Механізм реалізації частки в спільній власності регламентується ст. 366 ЦК України звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності. Відповідно до даної норми, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, може предявити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Отже, в даному випадку це єдиний правильний спосіб захисту порушених прав для звернення стягнення на частку боржника.

Фактично, на думку банку, ОСОБА_2 мала право на розпорядження лише своєю частиною, однак, без відповідної мотивації, банк просить визнати недійсним договір купівлі-продажу в цілому, що не відповідає змісту ст. 217 ЦК України - недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

25 вересня 2015 року старшим державним виконавцем було проведено опис й арешт майна, а саме на 1/2 частку нежитлових приміщень, блок пультів Б,В,Г, які входять до складу нерухомого майна, за адресою: Вінницька область, Теплицький район, смт. Теплик, вулиця Базарна, будинок 4 (том 1 а.с.34), а не на все спірне нерухоме майно, яке було обєктом продажу за спірним правочином.

Зазначений акт опису й арешту складено у відсутність як власника майна ОСОБА_2, так і боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5, зазначених осіб серед присутніх під час опису не зазначено.

Жодних доказів, що даний арешт було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна та отримання повідомлення власника ОСОБА_2 та боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_5 про вжиття таких заходів не має.

Зазначене вище нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 28 вересня 2015 року продала відповідачу ТОВ «Віннафтогаз», що підтверджується договором купівлі-продажу (том.1 а.с.84-85,86).

Зі змісту п.1.6 договору вбачається, що нотаріусом перевірено і зазначено про відсутність предмета договору під забороною відчуження (арештом).

Таким чином у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 були достеменно повідомлені про заборону відчуження (арешт) вищезазначеного майна станом на 28.09.2015року - момент укладення ОСОБА_2 спірного договору купівлі-продажу.

Про необхідність доказування обставини, що відчужувачу майна було відомо про заборону відчуження зазначено у правових позиціях ВСУ у постанові від 27.09.2017року у справі № 6-1361цс17.

Мотивів відхилення доводів відповідачів ОСОБА_2, ТОВ «Віннафтогаз», третьої особи ОСОБА_5, які викладені у письмових поясненнях і містяться у матеріалах справи (том.1 а.с.69-70,74,76,155,157-158,164) судом першої інстанції взагалі не наведено, за таких обставин судове рішення не можливо вважати обґрунтованим, законним та справедливим.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував норм, які підлягає до застосування, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового, яким в задоволенні вимог позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Віннафтогаз», за участі третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків його недійсності відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 3031,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_8

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.