Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Кіровоградського обласного центру зайнятості про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_3звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати наказ Державного центру зайнятості Міністерства соціальної політики України по Кіровоградському обласному центру зайнятості № 357-К/О від 24 грудня 2015 року незаконним, поновити її на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що її незаконно було звільнено з роботи в Світловодському міськрайонному центрі зайнятості, де вона безперервно працювала у відділі надання соціальних послуг з працевлаштування з 20 липня 1993 року до 31 грудня 2015 року, у зв'язку зі скороченням штатів за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано звільнення ОСОБА_3 незаконним та скасовано наказ Державного центру зайнятості міністерства соціальної політики України по Кіровоградському обласному центру зайнятості № 357-К/О від 24 грудня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_3.». Поновлено ОСОБА_3 на посаді фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості з 24 грудня 2015 року. Стягнуто з Кіровоградського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу 13315 грн, який обраховано без врахування податків та інших обов'язкових платежів за період з 24 грудня 2015 року по 25 квітня 2016 року, а також 500 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2016 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на дату попередження позивача про звільнення їй не запропоновані наявні вакантні посади та відповідачем не доведено, що інші працівники мали більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, або інші переваги, що зазначені в ч. 2 ст. 42 КЗпП України, по відношенню до позивача.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції вказав про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивач була звільнення з дотриманням положень трудового законодавства.

Відповідно до вимог статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працювала у Світловодському міськрайонному центрі зайнятості з 20 липня 1993 року і згідно наказу № 357-К/О від 24 грудня 2015 року була звільнена з посади фахівця з питань зайнятості 1 категорії відділу організації працевлаштування населення Світловодського міськрайонного центру зайнятості, у зв'язку зі скороченням штатів, за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також встановлено, що під час перебування сторін у трудових відносинах, ОСОБА_3 закінчила у червні 2011 року Кременчуцький національний університет ім. Михайла Остроградського і отримала базову вищу освіту за напрямом підготовки «Право» та здобула кваліфікацію бакалавра з права (т. 1 а. с. 24), а також періодично проходила курси підвищення кваліфікації в інституті підготовки кадрів державної служби зайнятості України (т. 1 а.с. 27 - 29).

Відповідно до наказу Кіровоградського обласного центру зайнятості від 28 жовтня 2015 року «Про зміну структури та штатного розпису Кіровоградської обласної служби зайнятості» згідно до наказу Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 22 жовтня 2015 року «Про затвердження граничної чисельності працівників державної служби зайнятості», були внесені зміни до структури та штатного розпису Кіровоградської обласної служби зайнятості з 01 січня 2016 року по Світловодському міськрайонному центру зайнятості, зокрема виведено посаду фахівця з питань зайнятості 1 категорії, а також введено у відділ активної підтримки безробітних одну посаду провідного фахівця з профорганізації (т. 1 а.с.150).

Відповідно до наказу Кіровоградського обласного центру зайнятості від 29 жовтня 2015 року «Про попередження про наступне вивільнення працівників Світловодського міськрайонного центру зайнятості» працівники Світловодського міськрайонного центру зайнятості: ОСОБА_4, ОСОБА_5, (провідні юристи), ОСОБА_3 (фахівець з питань зайнятості 1 категорії) ОСОБА_6, ОСОБА_7 (з відділу активної підтримки безробітних) та ОСОБА_8 (провідний бухгалтер) були попереджені про наступне вивільнення, у зв'язку із скороченням чисельності штату та звільнення у зв'язку із змінами істотних умов праці з 31 грудня 2015 року (т. 1 а.с.151).

ОСОБА_3 з даним наказом не погодилась і замість підпису про його ознайомлення здійснила надпис «про порушення ст. 42 КЗпП України» відносно неї (т. 1 а.с. 152).

Також встановлено, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей, а також чоловік, який хворіє і потребує постійного лікування як в умовах стаціонару, так і амбулаторно.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників,чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу, або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на отому ж підприємстві, в установі, організації, чи користувався вивільнений працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи був він попереджений за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника,за його згодою на іншу роботу.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, врахувавши роз'яснення, які викладені у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вірно вказав про те, що під час звільнення позивача роботодавець не запропонував наявні вакантні посади, зокрема посаду провідного фахівця з питань зайнятості відділу організації працевлаштування населення, провідного юрисконсульта, оскільки відповідно до штатного розпису Світловодського МЦЗ, який вводився в дію з 01 січня 2016 року, до структури останнього вводилася одна одиниця провідного юристконсульта. Крім того, була наявною вакантна посада фахівця з питань зайнятості першої категорії.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Місцевим судом встановлено, що відповідач не надав належних та допустимих доказів, що інші працівники, яких було залишено на роботі, мали більш високу кваліфікацію і продуктивність праці порівняно з позивачкою.

Разом з тим, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, перевага в залишенні на роботі надається, зокрема сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Місцевим судом правильно враховано, що на утриманні позивачки знаходиться двоє неповнолітніх дітей і хворий чоловік, який потребує постійного амбулаторного лікування.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, місцевий суд, врахувавши кваліфікацію, рівень освіти, стаж роботи, продуктивність праці, показники роботи позивача, наявність утриманців, вірно застосував норми трудового законодавства, зокрема положення ст. 42 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на роботі.

Таким чином, місцевий суд відповідно до вищевказаних вимог чинного законодавства належним чином дослідив належні та допустимі докази у справі та надав їм вірну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті цього Кодексу апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Натомість, на порушення вимог статей 303, 316 ЦПК України апеляційний суд взяв до уваги та дав оцінку доказам (т. 2 а. с. 115 - 144), на підставі яких ухвалив нове рішення, не встановивши при цьому та не зазначивши у рішенні, в чому полягало порушення судом першої інстанції встановленого порядку дослідження доказів, чи було неправомірно відмовлено відповідачу в дослідженні доказів, наданих ним апеляційному суду, а також якими причинами зумовлено неподання нових доказів.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів і ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та ретельно перевірив та врахував надані докази.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка, тому, відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України, оскільки апеляційним судом скасоване судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 серпня 2016 року скасувати, рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. Фаловська

Судді: Є.П. Євграфова

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова

О.В. Умнова