Провадження № 4-с/761/276/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу представника Державного підприємства «АНТОНОВ»; Заінтересована особа: ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. про повернення виконавчого документа стягувачу, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2017 року Державне підприємство «Антонов» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва із скаргою, в якій просило суд визнати неправомірним повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. про повернення судового наказу по справі №761/20581/14-ц без прийняття до виконання та зобов»язати останнього або іншу посадову особу Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві задовольнити вимогу ДП «Антонов» та усунути порушення права.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що 21 лютого 2017 року ДП «Антонов» звернулось до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про примусове виконання судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2014 року по справі №761/20581/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь скаржника заборгованості в розмірі 8 515,22 грн. Між тим, по теперішній час судовий наказ виконано не було, а державним виконавцем було винесено оскаржуване повідомлення від 13.03.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Як підставу для повернення державний виконавець зазначає про відсутність у виконавчому документі інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта боржника. З винесеним повідомленням скаржник не згоден та вважає його необґрунтованим та незаконним, а тому вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Представник скаржника у судовому засіданні скаргу підтримав, просив суд її задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи оповіщалась в установленому законом порядку, свого представника не направила, поважність причин неявки до суду не повідомила.

Суб'єкт оскарження, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи оповіщався в установленому законом порядку, свого представника не направив, поважність причин неявки до суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 т. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 05 серпня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Антонов» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмір 8197,92 грн. за період з жовтня 2012 року по травень 2013 року, 3% річних у розмірі 195,50 грн. за період з жовтня 2012 року по травень 2013 року та судовий збір у розмірі 121,80 грн. (а.с. 5).

Судом встановлено, що 21 лютого 2017 року скаржник звертався до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві з відповідною заявою про відкриття виконавчого провадження.

Між тим, повідомленням від 13.03.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Стельмах О.О. було повернено виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Повідомлення мотивоване тим, що у виконавчому документі, пред'явленому на виконання, не зазначено інформацію про реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовились від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України. (а.с. 4).

За умовами ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час видачі судового наказу №761/20576/14-ц, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, : з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувана і боржника, їх «знаходження (/для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування фізичних осіб), а також індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника для фізичних осіб, тощо.

За умовами п. 7 Перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершується у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно п. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакція від 02.06.2016р., у виконавчому документі зазначаються, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Між тим, за умовами правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-62цс14 від 24 червня 2014 року, що у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування усіма судами України, зазначено, що вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції вищенаведених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

При цьому, ні боржник, ні Шевченківський РВ ДВС в м. Київ Головного ТУ юстиції у місті Києві не надали доказів правомірності оскаржуваних дій з винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання із вчасно отриманого в ДВС виконавчого листа.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи викладене, відсутність інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника не є підставою для повернення виконавчого документа, а державний виконавець самостійно вправі отримати дану інформацію, відтак враховуючи, що оскаржуване повідомлення прийняте без урахування усіх обставин, що мала значення для їх прийняття та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів стягувача, суд вважає, що воно прийняте неправомірно і підлягає до скасування.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при відмові виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки ним вжиті не всі дієві заходи щодо виконання судового рішення, а тому скаргу в цій частині необхідно задовольнити, визнавши винесене державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу незаконним та скасувати його, усунувши порушення прав скаржника.

Між тим, що стосується вимог стосовно зобов»язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О. або іншу посадову особу Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві задовольнити вимогу ДП «Антонов» та усунути порушення права, то вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, вказані вимоги є не конкретизовані і не надають суду можливості їх вирішити у визначений чинним законодавством спосіб.

В той же час суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно ст. 41 цього Закону в редакції від 02.06.2017р., у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Отже, враховуючи вище викладене, суд вважає скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 11, 19, 25, 26, 51 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13 березня 2017 року, винесене головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Стельмах О.О., а саме наказу Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/20581/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі - 8515 грн. 22 коп.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: