УхвалА

іменем україни

5 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», про захист спадкових прав на нерухоме майно у порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у її баби - ОСОБА_7 - було двоє дітей: син - ОСОБА_8, та дочка - ОСОБА_9, яка є її матір'ю. ОСОБА_7 була головою колгоспного двору по АДРЕСА_1. 20 лютого 1978 року рішенням виконавчого комітету Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області за заявою ОСОБА_7 вищевказане домогосподарство було переведено на її сина - ОСОБА_8, в якого була дружина - ОСОБА_10, та двоє синів: ОСОБА_11, ОСОБА_12

ОСОБА_7 залишилась членом колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, заповіт за життя він не складав, унаслідок чого спадщину за законом прийняла його дружина - ОСОБА_10, якій було видано свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 2 жовтня 1991 року, як одноособовій голові колгоспного двору після смерті чоловіка. До складу спадщини увійшли два житлових будинки, що підтверджується актом від 12 березня 1982 року. ОСОБА_7 залишилась проживати з невісткою - ОСОБА_10, та онуками: ОСОБА_11, ОСОБА_12, спадщину після смерті сина не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року у спірному домоволодінні ОСОБА_7 померла, заповіт нею не складався, спадщина відкрилась за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_10, заповіт нею не складався, спадщина відкрилась за законом. На момент її смерті ОСОБА_11, який є її сином, проживав у вказаному вище домоволодінні. Вважала, що сини ОСОБА_10: ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_12, спадщину за законом не прийняли, так як її не оформили. Унаслідок цього спірним будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований, після смерті усіх родичів, членів колгоспного двору, володіли та користувалися вона та ОСОБА_12, які є спадкоємцями за законом.

Позивачка вказувала про те, що вона з ОСОБА_12 домовилася збирати разом документи з метою оформлення спільної часткової власності на спірне домоволодіння та земельну ділянку. 27 листопада 2009 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_7 Проте, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 серпня 2015 року, що набрало законної сили, ОСОБА_12 було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті рідного брата - ОСОБА_11 У процесі розгляду цієї справи вона дізналася про те, що ОСОБА_7 має право на частину спірного домоволодіння, а 21 листопада 1997 року рішенням виконавчого комітету сільської ради у приватну власність ОСОБА_10 передано земельну ділянку площею 0,54 га по АДРЕСА_1, на підставі якого ОСОБА_10 було видано державний акт на право приватної власності на цю землю від 29 січня 1998 року. Отже, з цього часу вона дізналася про порушення її спадкових прав, а саме на частку вказаного житлового будинку та земельної ділянки після смерті її баби - ОСОБА_7

Вважала, що вона має право на спадкування за правом представлення на частку спадкового майна належного її бабі - ОСОБА_7, унаслідок чого вона прийняла спадщину за законом на все спадкове майно, у тому числі зазначене домоволодіння.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визнати незаконними та скасувати свідоцтво про право власності від 2 жовтня 1991 року, видане на ім'я ОСОБА_10, рішення виконавчого комітету сільської ради від 21 листопада 1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_10 земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю від 29 січня 1998 року, виданий на ім'я ОСОБА_10 Також просила визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_7 на 1/3 частку домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року відповідач - ОСОБА_12, помер.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2016 року до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_12 - залучено його дружину - ОСОБА_5, та сина - ОСОБА_6, третьою особою - публічне акціонерне товариство «Ідея Банк».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Кардашівської сільської ради Охтирського району Сумської області від 21 листопада 1997 року про передачу ОСОБА_10 у приватну власність земельної ділянки площею 0,54 га у межах згідно з планом по АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний акт про право приватної власності на землю від 29 січня 1998 року, виданий на ім'я ОСОБА_10 В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині визначення за нею частки у спадковому майні скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши положення ст. ст. 120, 123, 549, 563 ЦК УРСР, чинного на час спірних правовідносин, дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_7 мала двох дітей: ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, та ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Після смерті ОСОБА_7 прийняла спадщину її онука - ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_9.) шляхом подання заяви про прийняття спадщини за законом, та онук - ОСОБА_11 (син ОСОБА_8.) шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а онук - ОСОБА_12 спадщину не прийняв, унаслідок чого кожен із спадкоємців ОСОБА_7: ОСОБА_4, ОСОБА_11 успадкували по Ѕ частки майна спадкодавця, а саме по 1/6 частки домоволодіння по АДРЕСА_1.

Суди дійшли вірного висновку про те, що частка ОСОБА_4 у праві власності на частку майна, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_7 - становить 1/6 частку, а, отже, безпідставні посилання позивачки на те, що вона повинна успадкувати усю частку майна належну на праві власності її бабі - ОСОБА_7, оскільки не оформлення іншим спадкоємцем - ОСОБА_11, права на частку у спадковому майні не свідчить про неприйняття ним спадщини. Належними та допустимими доказами підтверджено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_11 постійно проживав із спадкодавцем, унаслідок чого згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_12 помер. За життя він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті брата - ОСОБА_11, на підставі якої відкрито спадкову справу. Після смерті ОСОБА_12 його спадкоємцями стали: дружина - ОСОБА_5, та син - ОСОБА_6, які на момент смерті спадкодавця проживали і були зареєстровані разом із ним.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, щознаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик