У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Галицька» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Галицька» (далі - ПрАТ СК «Галицька») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що 15 грудня 2014 року о 08 год. 15 хв на перехресті проспекту Адміральського із вулицею Великий фонтан, в районі 5-ї станції у м. Одесі, з вини ОСОБА_7, яка керувала автомобілем Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_8, сталася ДТП, у результаті якої було пошкоджено її автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував її син ОСОБА_9 Матеріальні збитки внаслідок пошкодження належного їй автомобіля становлять 16 353 грн 71 коп.

Вказувала, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 на момент вчинення ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Галицька».

24 лютого 2015 року ПрАТ СК «Галицька» виплатило їй 6 178 грн 60 коп. страхового відшкодування, тобто взяті на себе зобов'язання за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобу в повній мірі не виконало, чим порушило її права.

Також зазначала, що після ДТП її звичний ритм життя змінився, вона не мала можливості тривалий час користуватися автомобілем за відсутності грошей на його ремонт. Всі ці обставини позивач пережила з вини ОСОБА_7, з якої слід стягнути моральну шкоду.

Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути з ПрАТ СК «Галицька» на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 9 175 грн 71 коп., пеню за прострочення виплати несплаченої частини страхового відшкодування у сумі 3 464 грн 14 коп., інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 2 711 грн 96 коп., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 187 грн 78 коп., судові витрати; стягнути з ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 7 000 грн., а з ОСОБА_8 стягнути франшизу у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 8 449 грн 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2016 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2015 року змінено. Стягнуто з ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_6 витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 764 грн і судові витрати в сумі 397 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати у сумі 70 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення судів у частині відмови у задоволенні її позовних вимог змінити, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 15 грудня 2014 року о 08 год. 15 хв на перехресті проспекту Адміральського із вулицею Великий фонтан, в районі 5-ї станції у м. Одесі, з вини ОСОБА_7, яка керувала автомобілем Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_8, сталася ДТП, у результаті якої було пошкоджено належний на праві вланості ОСОБА_6 автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував її син ОСОБА_9

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 13 січня 2015 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КЗпП України і накладено адміністративне стягнення.

Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9281127 від 24 лютого 2014 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota Prado, державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_8 була застрахована у ПрАТ СК «Галицька».

17 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернулась до ПрАТ СК «Галицька» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 29 грудня 2014 року № 272-12-14, яке було проведено за заявою ПрАТ СК «Галицька» від 17 грудня 2014 року, розмір майнової шкода, заподіяної власнику транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 7 178 грн 60 коп. та з урахуванням франшизи, яка згідно з полісом встановлена у розмірі 1 000 грн., страхова компанія виплатила позивачу на відшкодування матеріальних збитків 6 178 грн 60 коп. (а. с. 93-95).

Згідно зі звітом автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2015 року № 38/15, яке було проведено за заявою ОСОБА_6 від 26 жовтня 2015 року, розмір майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 16 353 грн 71 коп. (а. с. 111-117).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з ПрАТ СК «Галицька» на користь ОСОБА_6 розмір недоплаченої суми майнової шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, було встановлено звітом автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2015 року № 318/15, з висновками якого погодився страховик, то без урахування податку на додану вартість та за виключенням раніше сплаченої суми страхового відшкодування страховиком, розмір недоплаченої суми майнової шкоди становить 8 449 грн 11 коп.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до приписів ст. ст. 22, 29 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без ПДВ, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ. В зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону № 1961-ІV), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов'язання не виникають.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач посилалася на те, що у запереченнях на позовну заяву ПрАТ СК «Галицька» визнавало позовні вимоги щодо стягнення недоотриманої частини страхового відшкодування у розмірі 8 949 грн 11 коп., проте суд стягнув його у меншому розмірі; сума матеріального збитку, наведена у звіті автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2015 року № 318/15, не враховує ПДВ, а тому у суду не було підстав віднімати цей податок від суми страхового відшкодування.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначені вище обставини залишив поза увагою, матеріали справи дослідив не повністю, зокрема, не спростував доводи апеляційної скарги про часткове визнання страховою компанією позову у розмірі 8 949 грн 11 коп. (а.с. 144-145).

А також, не звернув уваги на те, що у звіті автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2015 року № 318/15при розрахунку суми виплат на придбання товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), вартості послуг по ремонту застрахованого об'єкта відсутнє визначення цих сум з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не навів розрахунок, з якого виходив при визначенні розміру майнової шкоди, встановленої звітом автотоварознавчого дослідження, без ПДВ, та не звернув уваги на те, що сума майнової шкоди у розмірі 8 449 грн 11 коп., враховуючи методику визначення суми без ПДВ (16 353 грн 71 коп. - 16 353 грн 71 коп./6*100) не становить 16 353 грн 71 коп. без ПДВ.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що оскільки розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, було встановлено звітом автотоварознавчого дослідження від 23 листопада 2015 року № 318/15, з висновками якого погодився страховик, то підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-ІV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 36. 2 ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими.

Із аналізу наведених норм вбачається, що несплата страховиком страхового відшкодування у повному обсязі у передбачені законодавством строки, є неналежним виконанням грошового зобов'язання, внаслідок чого має місце прострочення виконання такого зобов'язання, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для покладення на страхову компанію цивільно-правової відповідальності з моменту порушення зобов'язання.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних підлягає скасуванню з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову до ОСОБА_8 про стягнення франшизи, враховуючи таке.

Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Оскільки ОСОБА_8 не є винною у ДТП особою, відповідальною за завдані збитки, то у розумінні приписів ст. 1194 ЦК України не несе відповідальності перед потерпілим у разі недостатності страхової виплати, у т.ч. і щодо сплати франшизи, а позовні вимоги про стягнення суми франшизи із винної у ДТП особи, яка на законних підставах володіла застрахованим автомобілем, за участю якого скоїла ДТП - ОСОБА_7 позивач не заявляла.

Доводи касаційної скарги про обов'язок власника транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, відшкодовувати потерпілому франшизу - безпідставні, скільки висновки з цього приводу, зроблені судами, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову про стягнення суми франшизи ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування в цій частині не встановлено.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, а тому в цій частині не переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2016 року в частині вирішення спору про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та 3 % річних скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова