Справа № 2/331/27/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представників :

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

законного представника

неповнолітньої відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення, зняття з реєстрації місця проживання та усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва, виданого 30.10.2015 р. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, відповідно до якого засвідчено про належність права власності на вищевказане нерухоме майно позивачу по справі, зареєстроване в реєстрі за № 3385.

Зазначену квартиру він придбав з прилюдних торгів. Втім колишні власники цієї квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також неповнолітня донька ОСОБА_6 ОСОБА_7, яка не була власницею квартири, добровільно з реєстраційного обліку за вказаною адресою не знімаються, з квартири не виїжджають, до квартири позивача та членів його сімї, які також зареєстровані за вказаною адресою, не пускають, чим створюють позивачу перешкоди в користуванні своїм майном.

На підставі викладеного та посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 182, 317, 319, 391 ЦК України, ст. ст . 40, 47 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, просив суд виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири № № 34 в будинку № 104 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжя; зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2; зобовязати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування власністю, шляхом звільнення квартири № № 34 в будинку № 104 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжя від належних їм речей.

В процесі розгляду справи позивач уточнив коло-осіб учасників процесу, залучивши до участі у справі в якості третіх осіб: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, та свої позовні вимоги, остаточно просив суд визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та неповнолітню ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжі; усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 квартирою 34 в буд. № 104 по вул.. Дзержинського в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою : АДРЕСА_3. (т. 1, а.с. 168-172)

В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач додатково зазначив, що відповідачі не є членами його сімї та у них відсутній сервітут на право користування спірною квартирою, а тому відповідачі втратили право користування квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Олександрівській (Дзержинського) в м. Запоріжжі та повинні бути зняті з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_4 , викладені в первісній позовній заяві від 15.01.2016 , а саме: виселити ОСОБА_5 ( 26.07.1932 р.н.), ОСОБА_6 ( 11.12.1966 р.н.), ОСОБА_7 (7.09.1999 р.н.) з квартири АДРЕСА_4; зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 ( 26.07.1932 р.н.), ОСОБА_6 (11.12.1966 р.н.), ОСОБА_7 ( 7.09.1999 р.н.) за адресою : АДРЕСА_3; зобов»язати ОСОБА_5 ( 26.07.1932 р.н.), ОСОБА_6 (11.12.1966 р.н.), ОСОБА_7 (7.09.1999 р.н.) усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування власністю шляхом звільнення квартири АДРЕСА_4 від належних їм речей; позовної вимоги, викладеної в уточненій позовній заяві ОСОБА_4 , поданій до канцелярії суду 30.03.2016 р., а саме: усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_9 квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжі шляхом виселення з неї ОСОБА_5 (26.07.1932 р.н.), ОСОБА_6 ( 11.12.1966 р.н.), ОСОБА_7О.( 7.09.1999 р.н.) та звільнення квартири від належних їм речей. Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, треті особа : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою 34 в буд. № 104 по вул. Дзержинського в м. Запоріжжі; усунення перешкод в користуванні ОСОБА_4 квартирою 34 в буд. № 104 по вул.. Дзержинського в м. Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3. (т. 2, а.с. 172-173)

У лютому 2017 року ОСОБА_4, не змінюючи предмету позову та його прохальну частину, уточнив формулювання позовних вимог, шляхом уточнення назви вулиці, де знаходиться належна йому на праві власності квартира, оскільки на підставі рішення Запорізької міської ради № 80 від 19.02.2016р. назва вулиці «Дзержинського» була змінена на «Олександрівська». (т. 2, а.с. 184-185)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2017 року залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітньої ОСОБА_7, треті особи : орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку в якості законного представника неповнолітньої відповідачки ОСОБА_7 її батька ОСОБА_6 ( м. Запоріжжя, 69095, вул.. Олександрівська, б. 104 кв. 34). (т. 2, а.с. 190-191)

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі,просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_3, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що не можна виселяти відповідачів з вказаної квартири без надання їм іншого житла, оскільки їх квартира була придбана не за рахунок кредиту. Також вказав, що, на його думку, факт відсутності реєстрації неповнолітньої ОСОБА_7 на час укладання договору іпотеки у спірній квартирі не є встановленим. Зазначив, що навіть якщо вона і не була на цей час зареєстрована у квартирі, але фактично там проживала, а тому, мала право користування нею.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, зазначених представником неповнолітньої ОСОБА_7 ОСОБА_3.

Представник ОСОБА_6 в судове засідання не зявився. Втім, в минулих судових засіданнях неодноразово висловлював, що відповідач ОСОБА_6 проти позову також заперечує з тих самих підстав, що й інші відповідачі у справі.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання, призначене на 25 квітня 2017 року, не зявилася. Проте, в минулих судових засіданнях пояснювала суду, що, враховуючи, що орган опіки та піклування покликаний захищати права та інтереси неповнолітніх, вона проти позову заперечує.

Представник третьої особи - Олександрівський відділ реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги пояснення позивача та його представника, представників відповідачів та третьої особи, кожного в окремості, приходить до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2013 року по справі № 2/331/346/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_5 (на даний час - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що належала на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності № 884, виданого Жовтневою районною радою м. Запоріжжя 17.11.1997 року, зареєстрованого ОП ЗМБТІ в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Три К» за кредитним договором № 59/06 від 29.09.2006 року перед ПАТ « Банк «ОСОБА_10 Кредит» в розмірі 1884143, 48 грн. (з яких : 398980,34 грн. заборгованість за кредитом ; 606058, 63 грн. заборгованість за відсотками; 321884, 25 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 223602, 15 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків; 40193, 04 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту ; 84471, 29 грн. індекс інфляції за час прострочення повернення відсотків; 157005. 60 грн. індекс інфляції за час прострочення повернення кредиту) шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною, встановленою незалежним експертом на стадії оцінки предмету іпотеки під час проведення виконавчих дій (т. , а.с. 63-68).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2013 року рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2013 року змінено в частині визначення суми пені та загальної суми, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки. Розмір пені складає 120861, 98 грн. Загальна сума, на погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки складає 1459519, 06 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.1, а.с.48-53).

В суді сторонами та третіми особами не заперечується, що 24 липня 2013 року, на виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2013 року, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 2/331/346/13, за яким Жовтневим ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження.

У липні 2014 року державний виконавець звернувся до суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2013 року, на виконання якого 24.07.2013 року видано виконавчий лист № 2/331/346/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 серпня 2014 року в задоволенні заяви державного виконавця про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2013 року відмовлено ( т.1, а.с. 210-2015).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2014 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, за змістом якої заяву державного виконавця задоволено. Встановлено порядок виконання виконавчого листа № 2/331/346/13, виданого 24.07.2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_5 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що належить на праві власності ОСОБА_6, ОСОБА_5, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «Три К» за кредитним договором № 59/06 від 29.09.2006 р. перед ПАТ « Банк «ОСОБА_10 Кредит» в розмірі 1459519, 06 грн., шляхом проведення прилюдних торгів з продажу предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою незалежним експертом на стадії оцінки предмету іпотеки під час проведення виконавчих дій, а саме: надано дозвіл на реалізацію предмета іпотеки квартири АДРЕСА_5 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі ( т.1, а.с. 210-215).

09 вересня 2015 року позивач ОСОБА_4 прийняв участь в електронних торгах з продажу предмету іпотеки і цього ж дня з торгів ним була придбана квартира АДРЕСА_5 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі, яка на праві спільної сумісної власності належала відповідачам по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( т.1, а.с. 8)

30 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 на підставі протоколу про реалізацію предмета іпотеки видано Свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за № 3385 та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 46664776 від 30.10.2015 року ( т.1, а.с. 9-10).

07.06.2016 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя по справі за позовом ОСОБА_6, який діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_7, ОСОБА_5 до Жовтневого ВДВС ЗМУЮ, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6, ПАТ «ОСОБА_10 кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району, про визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, визнання недійсним та скасування протоколу проведення електронних торгів, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення сторін у первісний стан, прийнято рішення, яким в задоволенні позову відмовлено з мотивів його необґрунтованості та безпідставності. (т. 1, а.с. 127-140)

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.08.2016 р. рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної його частини посилання щодо перебігу строку позовної давності. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (т. 1, а.с. 141-148)

У вересні 2016 року за згодою власника ОСОБА_4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дзержинського (наразі - Олександрівська), б. 104, кв. 34 було зареєстровано членів його сімї дружину ОСОБА_11 та малолітнього сина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1. (т. 1, а.с. 199)

Положеннями статті 41 Конституції України закріплені принципи непорушності права приватної власності.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

За положеннями статей 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_5 (наразі - Олександрівська) в м. Запоріжжі, що за своєю правовою природою є правочином, який недійсним не визнаний. Право власності позивача на спірну квартиру не оскаржено.

Отже, позивач є законним власником спірної квартири.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Таким чином, право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_6 (колишня Дзержинського) в м. Запоріжжі припинилося внаслідок звернення стягнення на неї за їх зобовязаннями. Після реалізації квартири з прилюдних торгів, вони втратили право власності на вказану квартиру, а отже і право користування нею.

Згідно розяснень, наданих у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

З огляду на вищезазначене, враховуючи, що відповідачі не є членами сімї позивача та у них відсутній сервітут на право користування спірною квартирою, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог відносно відповідачів колишніх власників квартири - ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Стосовно вимог, заявлених до неповнолітньої ОСОБА_7, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 є донькою колишнього власника квартири АДРЕСА_6 (колишня Дзержинського) в м. Запоріжжі ОСОБА_6, тобто також не є членом сімї позивача і у неї також відсутній будь-який сервітут на право користування спірною квартирою.

Згідно ст. 50 Закону України «Про іпотеку», після продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах або продажу предмета іпотеки відповідно до статті 38 цього Закону припиняються будь-які права та вимоги інших осіб на нерухоме майно, що було предметом іпотеки, які виникли після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором, згідно з яким було звернене стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_7 набула права користування квартирою № 34 в будинку № 104 по вул. Олександрівська (колишня Дзержинського) в м. Запоріжжі вже після державної реєстрації іпотеки за іпотечним договором.

Дана обставина встановлена рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.07.2013 р. по справі № 22-ц/778/2933/13 (т.1, а.с.48-53), ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 16.12.2014 р. по справі № 22-ц/778/4067/14 (т. 1, а.с. 210-215), а тому, в силу вимог ст. ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами встановлено, що на час укладення договору іпотеки за адресою спірної квартири ОСОБА_7 не була зареєстрована. У виданій ОСОБА_6 КП «ВРЕЖО№2» довідці № 2545 від 12.06.2006 р. вказано, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, знято з особистого рахунку батька 12.09.2006 р. для реєстрації за місцем проживання матері АДРЕСА_7. На момент укладання іпотечного договору майнові права право користування спірною квартирою у неповнолітньої ОСОБА_7 були відсутні.

Вказані судові рішення набрали законної сили.

У звязку з цим, суд відхиляє доводи представника неповнолітньої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3, про те, що висновки суду у вказаних рішеннях є непідтвердженими.

Стосовно посилання представника відповідача на той факт, що при вирішенні питання наявності у ОСОБА_7 права користування спірною квартирою слід виходити з факту її фактичного проживання в цій квартирі на час укладення іпотечного договору, а не факту її реєстрації в ній, суд зазначає, що згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Судами встановлений факт, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, знято з особистого рахунку батька 12.09.2006 р. для реєстрації за місцем проживання матері АДРЕСА_7, що в контексті вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить про зміну ОСОБА_7 місця проживання. Будь-яких доказів на спростування даного висновку відповідачами суду не надано.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, що викладена, зокрема, в ухвалах у справах: N 6-10723св08, N 6-2778св08, N 6-55662св10, постанові від 05.11.2014 р. у справі №6-158цс14, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Отже, неповнолітня ОСОБА_7 втратила право користування квартирою, оскільки втратив таке право, як і право власності взагалі, її батько, членом сімє якого вона є.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і стосовно неповнолітньої ОСОБА_7

Стосовно доводів відповідачів про те, що їх неможна виселяти з квартири, оскільки вона була придбана не за рахунок кредитних коштів, суд відхиляє з огляду на те, що позивачем вимоги про виселення не заявлялися.

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог.

В свою чергу, право обрання способу захисту порушеного права, що передбачений ст. 16 ЦК України, є виключною прерогативою позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем заявлені вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, що мають інші правові норми регулювання, ніж вимоги про виселення.. Тому, приписи ч. 2 ст. 39, ч.ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч.ч. 2,3 ст. 109 ЖК України, на які посилаються відповідачі у своїх письмових запереченнях проти позову, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

З даного питання Верховним Судом України зроблений правовий висновок у постановах від 01.03.2016 р. по справі № 825/1335/13-а, від 30 червня 2015 року по справі № 21-1438а15.

Доводи відповідачів про наявність порушеного кримінального провадження за фактом вчинення стосовно них шахрайських дій судом до уваги не приймаються, оскільки це не відноситься до предмету спору у даній справі.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи перелічені норми матеріального права, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 182, 317,319, 346, 383, 386, 391, 405, 406 ЦК України,ст. ст. 17, 47, 50 Закону України « Про іпотеку» , ст. ст. 150, 156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою 34 в будинку № 104 по вулиці Олександрівській ( колишня вул.. Дзержинського) в місті Запоріжжі.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 квартирою № 34 в будинку № 104 по вулиці Олександрівській ( колишня вул.. Дзержинського) в місті Запоріжжі шляхом зняття ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з реєстраційного обліку за адресою : м. Запоріжжя, вул.. Олександрівська ( колишня Дзержинського)АДРЕСА_8.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні в той же строк та порядок з дня отримання копії повного рішення.

Суддя : Н.Г.Скользнєва

25.04.2017