Справа № 583/794/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі ЯВТУШЕНКО О.С.

з участю осіб, що беруть участь у розгляді справи: представника позивача ОСОБА_1, представника законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи-позивача ОСОБА_3, представника органу опіки і піклування ОСОБА_4, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, орган опіки і піклування Охтирської райдержадміністрації

про встановленні факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування за законом

та за позовом

ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, третя особа: орган опіки і піклування Охтирської райдержадміністрації

про визнання права на спадкування за законом

встановив:

10.04.2017 року позивач звернувся до суд з позовом. Вимоги мотивував тим, що 25.10.2013 року помер його батько ОСОБА_9, який на момент смерті мав трьох дітей: позивача ОСОБА_5, ОСОБА_8, малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29.11.2013 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Під час перевірки нотаріусом у Спадковому реєстрі були відсутні відомості про наявність заповітів після смерті ОСОБА_9 09.04.2014 року нотаріус надіслав позивачеві листа, в якому повідомив, що до нього звернулася ОСОБА_7 в інтересах малолітнього ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини за заповітом посвідченим Староіванівською сільською радою Охтирського району 17.02.2012 року за реєстровим номером № 01, в якому батько заповів все майно малолітньому ОСОБА_6 Заповіт внесений до Спадкового реєстру лише 04.12.2013 року. Позивач вважав, що оскільки заповіт зареєстрований після смерті заповідача, то він не є вчиненим. Таким чином на момент смерті батька позивача чинних заповітів не було, то з 25.10.2013 року позивач отримав право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги. Оскільки на момент смерті ОСОБА_9 вчинених за життя заповітів не було, то право на спадщину за законом мають всі його діти: ОСОБА_5, ОСОБА_8, малолітній ОСОБА_6.

Позивач вказував, що ОСОБА_6 не визнає права інших дітей померлого ОСОБА_9 на спадщину за законом, оскільки вважає, що у нього є пріоритетне право на спадкування за заповітом, а тому є необхідність у визнанні цього права в судовому порядку.

Посилаючись на викладене, позивач просив встановити факт відсутності вчинених ОСОБА_9 правочинів у формі заповіту станом на день його смерті 25.10.2013 року; визнати за позивачем право на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який помер 25.10.2013 року.

17.05.2017 року третя особа - ОСОБА_8 звернулася до суду з позовною заявою, мотивувавши її з тих самих підстав, що і ОСОБА_5, та просила суд визнати за нею право на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який помер 25.10.2013 року.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Представник органу опіки і піклування Охтирської райдержадміністрації ОСОБА_10 в судовому засіданні при вирішенні позову послалась на розсуд суду.

Суд проаналізував матеріали справи, оригінал спадкової справи № 64/2013, відкритої після смерті ОСОБА_9, померлого 25.10.2013 року, том 1 справи № 01-09 та том 1 справи № 01-23 (Журнал реєстрації вхідних документів за 2013 рік) Охтирської районної державної нотаріальної контори, оригінали заповіту від 17.02.2012 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копії яких долучені до справи, дослідивши інші письмові докази, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у розгляді справи, встановив наступні фактичні обставини:

Зі свідоцтв про народження та про смерть, які містяться в матеріалах спадкової справи № 64/2013, суд встановив, що ОСОБА_9, який помер 25.10.2013 року в м. Охтирка Сумської області, є батьком позивача ОСОБА_5, малолітнього відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, третьої особи ОСОБА_8.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 64/2013, відкритої після смерті ОСОБА_9, 29.11.2013 року до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу ОСОБА_11 із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_8 і ОСОБА_5

З інформаційних довідок № 35931127, № 35931139 зі Спадкового реєстру від 29.11.2013 вбачається інформація про відкриття спадкових справ після смерті ОСОБА_9 відсутня (а.с.12).

29.11.2013 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі 55400926, номер у нотаріуса 64/2013, місце заведення приватний нотаріус ОСОБА_11, після смерті ОСОБА_9, померлого 25.10.2013 року.

09.12.2013 року із заявою про прийняття спадщини звернулася в інтересах малолітнього ОСОБА_6 його мати ОСОБА_7, яка подала заповіт від 17.02.2012 року, посвідчений секретарем Староіванівської сільської ради ОСОБА_12, яким ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповідав все його майно, яке на день смерті йому належить і де б воно не знаходилося і на яке він за законом буде мати право, на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З тома 1 справи № 01-23 (Журнал реєстрації вхідних документів за 2013 рік) Охтирської районної державної нотаріальної контори судом встановлено, що 04.12.2013 року (порядковий номер 637) від Староіванівської сільської ради Охтирського району надійшла заявка про реєстрацію посвідчення заповітів та спадкових договорів № 144

З оригіналу витягу № 35977666 про реєстрацію в Спадковому реєстрі судом встановлено, що заповіт ОСОБА_9 від 17.02.2012 року на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в Спадковому реєстрі 04.12.2013 року за номером 55422818.

09.04.2014 ОСОБА_5 направлено лист, згідно якого нотаріус повідомив, що 09.12.2013 надійшла заява про прийняття спадщини за заповітом від ОСОБА_7, в інтересах сина ОСОБА_6 після смерті його батька та заповіт посвідчений Староіванівської сільської ради 17.02.2012 року (а.с. 14).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України судом розглядаються справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз»яснень за постановою Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 року судом розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Згідно ч. ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1221 ЦК України (ч. 1) встановлює, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За приписами ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Поаналізувавши встановлені у справі фактичні обставини з огляду на приведені вище норми цивільного законодавства, суд дійшов висновку що книга шоста ЦК України не містить норм, відповідно до яких можливе застосування такого захисту спадкових прав позивача як встановлення факту відсутності вчинених ОСОБА_9 правочинів у формі заповіту станом на день його смерті 25.10.2013 року.

Суд вважає, що виникнення права на спадкування позивача та третьої особи не залежить від встановлення заявленого позивачем факту, оскільки в даному випадку має місце спір про право спадкоємців на спадщину після померлого ОСОБА_9

Крім того, права на спадкування за законом за позивачем і третьою особою залежить не від встановлення факту, а від визначених ст. 1223 ЦК України обставин, тобто: відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини.

Інші доводи і докази, надані позивачем і третьою особою не спростовують встановлених у справі обставин та висновків суду.

На переконання суду позовні вимоги ОСОБА_5 і ОСОБА_8 не ґрунтуються на приписах закону, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1220-1223, 1257, ст.ст. 6, 10, 11, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, орган опіки і піклування Охтирської райдержадміністрації, про встановленні факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкування за законом, - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7, третя особа: орган опіки і піклування Охтирської райдержадміністрації, про визнання права на спадкування за законом, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_13

Повний текст рішення суду виготовлений 28.07.2017 року