Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/6265/16-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 32 Доповідач Микитюк О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.Б., Борисюка Р.М.

при секретарі Пеклін Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бердичівський хлібозавод» (третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Бердичеві) про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, та стягнення втраченого заробітку

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» моральної шкоди, завданої каліцтвом, в розмірі 379830грн., та втраченого заробітку в розмірі 123429грн за період з лютого 2016 року по вересень 2017 року. В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача на посаді оператора установки безтарного зберігання борошна, а фактично - на тістомісильній машині. 18 січня 2016 року під час обслуговування тістомісильної машини, яка є джерелом підвищеної небезпеки, стався нещасний випадок, внаслідок якого він втратив 55 % професійної працездатності і отримав інвалідність третьої групи. Правовими підставами позову зазначив ст.ст.1187,1195, 1197 ЦК України, ст.173 КЗпП України, ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» на користь ОСОБА_1 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Вважає, що норми ст.ст.1187,1197 ЦК України дають позивачу право на отримання втраченого заробітку, не охопленого сумою страхового відшкодування, а розмір моральної шкоди визначений судом без урахування обсягу та тривалості моральних страждань позивача.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 18 січня 2016 року у ТОВ «Бердичівський хлібозавод» від 29 січня 2016 року встановлено, що внаслідок недосконалості технологічного процесу, його невідповідності вимогам безпеки, а саме - експлуатації тістоподільної машини з порушенням п.14.13.2 Правил безпеки при виробництві хліба, булочних та макаронних виробів, вимог ст.13 Закону «Про охорону праці» ОСОБА_1 отримав каліцтво. 01 лютого 2016 року складений акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.7 -16).

20.09.2016 року МСЕК встановила позивачу інвалідність третьої групи з 14.09.2016 року звязку із трудовим каліцтвом та 55 % втрати професійної працездатності з 14.09.2016 року (а.с.28,29).

Статтею 28 Закону № 1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі Фонд) виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Право потерпілого на отримання страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності (ст.ст.21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, за період від настання нещасного випадку до дня встановлення працівнику стійкої втрати професійної працездатності роботодавець зобовязаний відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), утрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, та інші витрат внаслідок делікту, виходячи з положень ст.ст.1195,1197 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-481цс16.

Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні втраченого заробітку за період з 01 лютого 2016 року (згідно позовних вимог) по 13 вересня 2016 року.

Виходячи із відповідних розмірів мінімальної заробітної плати (ч.1 ст.1197 ЦК України) за вказаний період та втрати професійної працездатності 55% за вказаний період втрачений заробіток становить 29045грн.

Рішення в частині відмови у стягнення втраченого заробітку належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Суд першої інстанції з урахуванням положень ст.237-1 КЗпП України зробив правильний висновок про обовязок відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду. Разом з тим, при визначені розміру відшкодування суд не врахував характеру та обсягу страждань позивача, тяжкості вимушених змін у його житті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав тяжку травму ноги, тривалий час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, не міг самостійно пересуватися, переніс три операції. Внаслідок каліцтва ОСОБА_1 у віці 22 років вимушений був звільнитися з роботи, зазнав істотних фізичних і моральних страждань, втратив нормальні життєві звязки і має докладати суттєвих додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на викладене колегія суддів вважає доцільним збільшити розмір моральної шкоди до 100000грн., змінивши рішення в цій частині.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, з урахуванням задоволених позовних вимог, за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 2315грн.04коп. (551грн.20коп. х 2 + 606грн.32коп.х2).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 квітня 2017 року в частині відмови у позові про стягнення втраченого заробітку. Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнути з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за період з 01 лютого 2016 року по 13 вересня 2016 року в розмірі 29045грн.

Змінити рішення в частині стягнення з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, збільшивши розмір шкоди з 15000грн. до 100000грн.

Скасувати рішення в частині стягнення судового збору. Стягнути з ТОВ «Бердичівський хлібозавод» на користь держави судовий збір в розмірі 2315грн.04коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: Судді: