АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/1661/16-ц
Провадження № 22-ц/792/994/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретарі Філіпчук О.С., Рижак О.В.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційноюскаргою ОСОБА_3 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки припиненим, визнання дій незаконними та зобов'язання припинити дії.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

24 листопада 2016 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом зазначав, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2009 року, яке набрало законної сили 01 червня 2009 року, був розірваний кредитний договір №TEPOGK00520005, укладений між ним і Банком. Згідно із ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду законної сили. 19 вересня 2016 року на його адресу надійшло повідомлення, яким Банк повідомив про намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 і надав 30-ти денний строк для викупу цієї квартири. Такі дії відповідача є незаконними. На користь Банку уже було стягнуто грошові кошти, а кредитний договір розірвано, у зв'язку з чим немає підстав для вчинення дій спрямованих на продаж предмета іпотеки.

Тому, позивач просив визнати припиненим договір іпотеки від 12 травня 2006 року, укладений між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №TEPOGK00520005від 11 травня 2006 року; визнати незаконними і зобов'язати припинити дії Банку, пов'язані з продажем квартири.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Разом із кредитним договором був розірваний договір іпотеки і банк не має права на відчуження майна. У зв'язку з наявністю рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором вчиняється подвійне стягнення з особи, що заборонено Конституцією України.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. Представник відповідача визнала її необґрунтованою у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 11 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №TEPOGK00520005, за умовами якого Банк надав останньому кредит для придбання та страхування житла у сумі 23362 долара США на строк до 10 травня 2021 року під 12 % річних.

На прострочену заборгованість проценти мали нараховуватись у розмірі 30,24 % на рік.

ОСОБА_3 зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, винагороді та комісії, щомісячними платежами в сумі 264 долари США у період з 11 до 16 числа кожного місяця. При цьому Банк вправі був вимагати дострокового виконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором у разі порушення останнім його умов.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_2.

Взяті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 01 червня 2009 року заборгованість склала 16859,85 доларів США, з яких 16641,63 долара США - неповернутий кредит, 218,22 долара США - проценти.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2009 року, яке набрало законної сили 01 червня 2009 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №TEPOGK00520005 від 11.05.2006 року на суму 132303,40 грн, з яких 123075,38 грн основного боргу, 7244,22 грн відсотків, 1145,46 грн комісії, 838,32 грн пені, звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 65,5 м кв., житловою площею 38,4 м кв. шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною 150000 грн. Розірвано кредитний договір №TEPOGK00520005 від 11 травня 2006 року.

Згідно з повідомленням Волочиського районного суду від 27 жовтня 2015 року виконавчий лист у вказаній справі не видавався.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 лютого 2016 року скасовано рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року ( справа № 671/1331/15-ц) про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення 16859,85 доларів США заборгованості за кредитним договором №TEPOGK00520005 від 11 травня 2006 року та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 16859,85 доларів США заборгованості за кредитним договором.

На теперішній час рішення суду не виконані.

Згідно з письмовим повідомленням ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19 вересня 2016 року, адресованим ОСОБА_3, Банк повідомив останньому, що він є боржником за вказаним кредитним договором, а тому відповідно до іпотечного договору та статті 38 Закону України «Про іпотеку», Банк має намір укласти договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом іпотеки. В повідомленні зазначено, що якщо протягом тридцяти днів ОСОБА_3 не висловить намір придбати вказаний предмет іпотеки, Банк вправі продати його будь-якій іншій особі на власний розсуд.

У письмовому повідомленні Банк, посилаючись на п. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» і п. 26 договору іпотеки, укладеного між сторонами, повідомив позивача про свій намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно - квартиру, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, іпотека пов'язана із договором, з якого виникає забезпечене нею зобов'язання і припинення договору є підставо для припинення іпотеки, проте з урахуванням вимог ст. 526, 599 ЦК України.

В силу ч. 2 ст. 651, ч. 3 ст. 653 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У такому разі моментом припинення або зміни зобов'язання є момент набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те,

що, припинення зобов'язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 09 вересня 2015 року у справі №6-939цс15, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Умовами укладеного між сторонами 12 травня 2006 року договору іпотеки передбачено, що договір діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконав.

При відмові у позові суд першої інстанції, встановивши, що забезпечене іпотекою зобов'язання не виконано, обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим і визнання незаконними дій Банку.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду і спростовували його висновок. Вони фактично зводяться до власної оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Чорний С.Б. Провадження: № 22-ц/792/994/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія: 19