У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

Суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2А на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_3 банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору та договору про внесення змін до кредитного договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року позов ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь АТ "ОСОБА_3 банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 014/89-07/359 від 17.07.2007 р. в сумі 92100 (девяносто дві тисячі сто) доларів США 56 центів, з яких: 86065 (вісімдесят шість тисяч шістдесят пять) доларів США заборгованість по тілу кредиту, 6035 (шість тисяч тридцять пять) доларів США 56 центів заборгованість за відсотками та пеню за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 91501 (девяносто одна тисяча пятсот одна) грн. 89 коп., з яких 73490 (сімдесят три тисячі чотириста девяносто) грн. 47 коп. - пеня за несвоєчасне погашення тіла кредиту, 18011 (вісімнадцять тисяч одинадцять) грн. 42 коп. пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом.

В зустрічному позові ОСОБА_1 до ВАТ «ОСОБА_3 банк Аваль» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року, Договору про внесення змін від 06 серпня 2007 року до Кредитного договору № 014/89-07/359 від 17 липня 2007 року відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій останній вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не враховано, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями, а врегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним.

Судом не враховано, що при укладенні кредитного договору були порушені його права, як споживача кредитних послуг, передбачені п. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що правочин, вчинений з використанням нечесної підприємницької практики, й банком введено його в оману щодо умов кредитного договору.

Вказує, що судом неповно досліджені письмові докази по справі, які свідчать про те, що він, як позичальник, не був ознайомлений з умовами кредитування, а відповідач у вказаному кредитному договорі не здійснив детальний, достовірний та обєктивний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, не навів належний графік погашення заборгованості, не визначив реальну процентну ставку, не зазначив валютні ризики, інфляційні застереження.

Судом не враховано, що спірний кредитний договір укладений на невигідних умовах для позичальника. Вказує, що формування волі позичальника щодо під час укладання кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідає дійсності, а виконання такого договору направлено на отримання кредитором прихованого прибутку та виникнення непередбачених втрат у боржника. Також не враховано відсутність вільного волевиявлення його як позичальника на укладання кредитного договору на тих умовах, на яких спірний договір було укладено та введення банком його в оману як споживача фінансових послуг щодо істотних умов договору.

Вказує, що положення договору про спожитий кредит є несправедливими, оскільки згідно висновку експерта реальна відсоткова ставка кредиту в процентному співвідношенні становить 14,27 %, замість узгоджених сторонами 12,68%, а у грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором (абсолютне значення подорожчання кредиту) у сумі становить 139 648,09 доларів США, що відрізняється від умов передбачених кредитним договором.

В запереченні на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість , а позивачу було доведено до відома всі істотні умови договору, в т.ч. і про розмір процентів, що підлягають сплаті, а тому доводи щодо введення його банком в оману та нечесної підприємницької діяльності не знайшли свого підтвердження.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

За положеннями статей 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 525 ЦК України забороняється відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ч. 1 та ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

При вчиненні правочину під впливом обману формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов'язальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-511цс15, від 02 грудня 2015 року у справі №6-1341цс15).

Частиною 7 ст. 15 та ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначений перелік несправедливих умов договору.

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Верховний Суд України у справах № 6-69цс14 та 6-202цс15 зазначив, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Крім того, суд вважає, що в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач по зустрічному позову міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Разом з тим, ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на відкликання згоди на укладення договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий : Судді: