Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С. Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про приведення квартири до попереднього стану, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем було самочинно обладнано газові та сантехнічні прилади у житловій кімнаті, площею 11,3 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1. Перепланування проведено без отримання дозволу Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та у порушення державних будівельних норм. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 квітня 2013 року ОСОБА_3 зобов'язано демонтувати вказані вище газові та сантехнічні прилади, а також привести планування квартири до попереднього стану в термін до 01 травня 2013 року, однак у добровільному порядку згадане розпорядження відповідач не виконав, що підтверджується перевіркою Львівського комунального підприємства «Привокзальне» від 28 травня 2013 року.

Враховуючи викладене, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради просила зобов'язати ОСОБА_3 демонтувати самочинно обладнані газові та сантехнічні прилади, а також привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року, позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові та сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літ. «58-5» на поверховому плані будинку, площею 11,3 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1 та привести планування квартири до попереднього стану. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не було дотримано процедури перепланування, переобладнання квартири відповідно до вимог чинного законодавства. Наявність проекту про приведення до нормативних вимог самочинно здійсненого перепланування квартири АДРЕСА_1, введення в експлуатацію системи газопостачання у вказаній квартирі не замінює дозвільних документів на переобладнання квартири, які у відповідача відсутні.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є наймачами квартири АДРЕСА_1.

Вказана вище квартира, загальною площею 44,8 кв. м, складається з двох кімнат, житловою площею 28 кв. м.

ОСОБА_3 обладнано газові та сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літ. «58-5» на поверховому плані, площею 11,3 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1. На площі житлової кімнати встановлено плиту газову (ПГ-4) та газовий лічильник. Фактично відповідачем на площі житлової кімнати обладнано кухню за відсутності відповідних дозволів.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3 від 17 квітня 2013 року зобов'язано ОСОБА_3 демонтувати газові та сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ. «58-5», площею 11,3 кв. м, з порушенням п. 2.28 Державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Відповідно до рішення спільного засідання адміністрації профкому відкритого акціонерного товариства «Завод «Львівсільмаш» (протокол № 9 від 16 січня 2001 року) мешканцям квартир АДРЕСА_1 дозволено обладнати кухні на площі побутової кімнати під літ. «64», площею 16,1 кв. м.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року, яка набрала законної сили, розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17 квітня 2013 року «Про самочинне перепланування, здійснене гр. ОСОБА_3 в частині зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати газові прилади та привести планування квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану визнано протиправним та скасовано. У визнанні протиправним і скасуванні розпорядження в частині зобов'язання ОСОБА_3 демонтувати сантехнічні прилади, самочинно обладнані на площі житлової кімнати під літ. «58-5», площею 11,3 кв. м, відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаною вище постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року встановлено, що зі змісту листа публічного акціонерного товариства «Львівгаз» від 20 листопада 2014 року та акта прийомки внутрішньобудинкового газопроводу в експлуатацію від 23 лютого 1998 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 була введена в експлуатацію внутрішня система газопостачання, до складу якої входить два елементи, а саме: плита газова (ПГ-4) та газовий лічильник, які були встановлені на підставі робочого проекту, розробленого у 1998 році проектно-конструкторською групою відкритого акціонерного товариства «Львівгаз».

Пунктом 4 Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених Наказом Державного комітету України по нагляду з охорони праці від 01 липня 1997 року, (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що введення в експлуатацію систем газопостачання дозволяється за наявності акта прийняття об'єкта.

Отже порушень не було виявлено.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади, суд апеляційної інстанцій у порушення вимог статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин в цій частині, від яких залежить правильне вирішення справи, а тому дійшов помилкового висновку, що відповідачем протиправно встановлено прилади газопостачання у квартирі, оскільки такі дії останнього здійснено відповідно до вимог законодавства, чинного на монет виникнення спірних правовідносин, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині, з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про наявність правових підстав для зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані сантехнічні прилади на площі житлової кімнати, яка позначена літ. «58-5» на поверховому плані будинку, площею 11,3 кв. м, у квартирі АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ст. 100 ЖК України (зараз і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартир на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускається за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

При цьому, відповідно до вимог ст. 152 ЖК України обов'язковою умовою проведення переобладнання і перепланування жилих будинків (квартир), що перебувають у приватній власності, є отримання дозволу на це виконавчого комітету відповідної місцевої ради депутатів.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, визначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Разом з тим, постановою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2014 року встановлено, що ОСОБА_3 самочинно встановив сантехнічні прилади з порушенням вимог п. 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Задовольняючи позов в частині зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані сантехнічні прилади, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що відповідачем з порушенням вимог закону було самочинно встановлено сантехнічні прилади.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року в частині зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані газові прилади скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2016 року в частині зобов'язання ОСОБА_3 за власний кошт демонтувати самочинно обладнані сантехнічні прилади, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М. Фаловська