Провадження № 2/369/407/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 червня 2017 року Києво-Святошинський районний суд в складі:

головуючого судді Усатова Д.Д.

при секретарі Кузьменко П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсними (скасування) державних актів на земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання недійсними (скасування) державних актів на земельні ділянки.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1997 році на підставі рішення 5-ї сесії XXII скликання Вишневої міської ради народних депутатів від 15.05.1996 р. ОСОБА_1, оримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,723 га за адресою: АДРЕСА_2 що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю: НОМЕР_2

Так позивач зазначає, що державний акт на право приватної власності на землю вона отримала до 2003 р., тому він не має відповідного кадастрового номера і я не можу отримати витяги із Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав іа нерухоме майно. Щоб отримати кадастровий номер на свою ділянку вона звернулася до Київської обласної філії «Центру державного земельного кадастру», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 із заявою на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується відповідним договором.

Вказує, що ОСОБА_2 власник суміжної ділянки,що знаходиться за адресою :АДРЕСА_4. ОСОБА_3, власник суміжної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5. ОСОБА_4, власник суміжної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 безпідставно відмовилися підписувати вказаний вище акт погодження меж.

Всупереч цьому та без будь-яких на це законних підстав та пояснень відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовили позивачу у підписанні акту погодження меж земельної ділянки.

14.05.2015 року комісією Виконавчого комітету Вишневої міської ради із залученням працівників Київської обласної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», в присутності позивача, відповідачів та їх представників, було встановлено межі фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1, що підтверджується актом НОМЕР_3 від 14.05.2015р. та зведеним планом земельної ділянки, що знаходиться на території АДРЕСА_1.

Разом з цим представником КОФ ДП« Центр ДЗК» Демиденком М.Л. було складено «АКТ встановлення відновлення межових знаків земельної ділянки на місцевості та погодження меж земельної ділянки» запропоновано підписати його відповідачам: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які відмовилися це зробити.

На неодноразові звернення до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з проханням надати пояснення яким чином вони отримали державні акти нового зразка без погодження з позивачем меж своїх земельних ділянок і чому вони чинять перешкоди в реалізації права на володіння і користування моєю земельною ділянкою залишились без відповіді.

Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просив суд скасувати державні акти на земельні ділянки ОСОБА_2 за НОМЕР_4 від 22 квітня 2008 року (кадастровий номер НОМЕР_5,яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_6. ОСОБА_3 за НОМЕР_7 від 12 жовтня 2010 р. кадастровий номер НОМЕР_6, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 ОСОБА_4 за НОМЕР_8 від 23 липня 2008 р. кадастровий номер НОМЕР_9, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_10 від 23 липня 1997 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0723 га , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відповідно до державного акту серія НОМЕР_11 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0,0634 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, виданого 23 липня 2008 року.

Відповідно до державного акту серія НОМЕР_12 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 належить земельна ділянка площею 0,0668 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, виданого 12 жовтня 2010 року.

Відповідно до державного акту серія НОМЕР_13 на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0951 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 виданого 22 квітня 2008 року.

03 березня 2015 року між ДП «Центр державного земельного кадастру» Київська обласна філія та ОСОБА_1 укладено договір № 036 на розроблення технічної документації із землоцстрою.

За замовленням було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки, проведені землевпорядні роботи щодо винесення в натурі меж земельних ділянок та встановлення межових знаків згідно державного акту ОСОБА_1 14 травня 2015 року був складений акт встановлення межових знаків земельної ділянки на місцевості та погодження меж земельної ділянки.

14 травня 2015 року комісією був складений акт перевірки використання земельної ділянки НОМЕР_14, за яким було встановлено межі фактичного користування земельної ділянки ОСОБА_1 Пи цьому із схемою не погоджувався суміжний землевласник ОСОБА_3

Відповідно до рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №26/40 від 22 травня 2015 року вищевказаний акт перевірки НОМЕР_14 був взятий до уваги та рекомендовано ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 встановити огорожу погодженої конструкції по межі земельної ділянки згідно з державним актом на право приватної власності. Рекомендовано погодити акт встановлення відновлення межових знаків; зобовязано ОСОБА_1 встановити огорожу прозорої конструкції від вулиці Балукова та по межі згідно з Державним актом на право приватної власності на землю.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом.

Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів.

Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачами.

Проте, з огляду на наявні в справі матеріали, позивачем не доведено факту наявності порушення права та законних інтересів позивача, не доведено факту протиправної поведінки відповідачів, та причинний зв"язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивача, про що зазначено вище.

Тобто, позивачем не доведено тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування позовних вимог, не спростувала тих обставин на які посилався представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є її обов"язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз"яснював представнику позивача його права та обов"язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 19, 38, 39, 152, 155, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 15, 16, 377 ЦК України, ст.ст. ст.ст.3,6,15,118-120 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Д.Усатов