АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/6457/16-ц Головуючий суддя І інстанції Караченцев І. В.
Провадження № 22-ц/790/1550/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Мерефянська міська рада Харківського району Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Мерефянська міська рада Харківського району Харківської області та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: Харківська область Харківський район, м. Мерефа вул. Севастопольська, 3, в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6, померлої 06 вересня 2000 року.

В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Севастопольська, 3 (колишня адреса: вулиця Севастопольська № 32) за архівними матеріалами КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» на 31.12.2012 року зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою від 13.03.1959 р. № 1262, посвідченого Мереф'янською державною нотаріальною конторою. 16 листопада 1994 року ОСОБА_7 помер.

Після його смерті залишилась спадщина - вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 були його дружина та її (позивача) матір ОСОБА_5 та їх спільний син ОСОБА_8, який відмовився від спадщини на користь матері ОСОБА_5

09 листопада 1995 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району, номер спадкової справи N9 334/95, зареєстровано в реєстрі за № 3- 4153.

Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, матір не зареєструвала свідоцтво в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації, однак постійно проживала та була зареєстрована у житловому будинку, сплачувала усі комунальні платежі, займала усі приміщення житлового будинку. 06.09.2000 року ОСОБА_5 померла.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 були її діти: вона, ОСОБА_4, та ії брат - ОСОБА_8, які прийняли спадщину фактично, оскільки її брат проживав в цьому будинку, а вона (ОСОБА_4К.) користувалася та користується (обробляє) земельною ділянкою, сплачує комунальні платежі за житловий будинок.

14 січня 2016 року помер її брат по матері ОСОБА_8Г

Вона, ОСОБА_4, звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з питання оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5, однак, листом державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_9 від 05.07.2016 р. № 2010/02.14 їй було запропоновано звернутись до суду, оскільки не була здійснена реєстрація права власності на житловий будинок за матір'ю ОСОБА_5

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 (дочка померлого ОСОБА_8Г.) звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи: Мерефянська міська рада Харківського району Харківської області та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку.

В обгрунтування свого позову ОСОБА_3 посилалась на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_8 та у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, осквільки не була здійснена реєстрація права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_5

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 задоволено та визнано право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Севастопольська, 3, який зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7, померлого 16.11.1994 року, в порядку спадкування за законом після смерті ії матері ОСОБА_5, померлої 06.09.2000 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті ії батька ОСОБА_8, померлого 14.01.2016 р., відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_3, яка посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її зустрічного позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 оформила своє право власності на ? частину житлового будинку з надвідрними спорудами розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Севастопольська, 3 (колишній номер будинку 32), оскільки спірний будинок станом на 31.12.2012 року зареєстрований в цілому за ОСОБА_7 До того ж, у зв»язку з відмовою ОСОБА_8 від спадщини після смерті батька ОСОБА_7 на користь матері ОСОБА_5, остання успадкувала все спірне домоволодіння, а не ? його частину, як вказано в рішенні суду першої інстанції.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що її батько ОСОБА_8 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_10, так як він фактично вступив в управління спадковим майном, що доведено відповідними доказами.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_8 не отримав свідоцтва про право власності на спадщину за законом і за своє життя не оформив свої спадкові права, а тому ОСОБА_3 може успадкувати вказане майно лише після встановлення права власності у спадкодавця.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Севастопольська, 3 (колишня адреса: вулиця Севастопольська № 32) на праві власності зареєстрований в цілому за ОСОБА_7 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 13.03.1959 р. № 1262, посвідченого Мереф'янською державною нотаріальною конторою.

Рішенням № 61 від 12 вересня 2000 року виконавчого комітету Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області були упорядковані номера домоволодінь по вулиці Севастопольській і м. Мерефа і домоволодіння за № 32 стало мати № 3.

ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 1959 року, від якого мали сина ОСОБА_8

16 листопада 1994 року ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилась спадщина - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа, вулиця Севастопольська № 3 (колишній номер будинку 32).

Після смерті ОСОБА_7 спадщину за законом прийняля його дружина ОСОБА_5, а син ОСОБА_8 відмовився від прийняття спадщини на користь матері ОСОБА_5

09 листопада 1995 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району, номер спадкової справи №9 334/95, зареєстровано в реєстрі за № 3- 4153, однак не зареєструвала його в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації.

06.09.2000 року померла ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Виходячи з того, що спадщина відкрилася у 2000 році, правовідносини регулюються Цивільним Кодексом УРСР (у редакції 1963 року).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_4 та ії брат ОСОБА_8 відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.), яка діяла на час відкриття спадщини, інші спадкоємці відсутні.

ОСОБА_8 був зареєстрований і мешкав разом із матір'ю, а ОСОБА_4 вступила у фактичне користування спадковим майном: після смерті матері отримала золоті сережкі, пральну машинку; холодильник, соковижималку, посуд, постільну білизну, ковдри, робила ремонт у житловому будинку та сплачувала за електропостачання будинку, користувалась частиною земельної ділянки.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини і позивач не відмовилась від спадщини.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_5 у житловому будинку мешкав та користувався ним ОСОБА_8

Таким чином, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року ОСОБА_8 прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, від спадщини відповідно до вимог ст. 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року не відмовлявся.

14 січня 2016 року ОСОБА_8 помер. Після його смерті до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з питанням оформлення спадщини звернулись ОСОБА_3 (із заявою про прийняття спадщини від 05.04.2016 року) та ОСОБА_5М.(із заявою про відмову від прийняття спадщинии на користь ОСОБА_3Г.).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

У відповідності до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно розяснень, наданих у ч. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право на нерухоме майно в разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Разом із тим, суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об»єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об»єкт нерухомого майна.

При цьому спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

При розгляді вказаного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при житті ОСОБА_8 отримав спадщину після смерті матері у вигляді 1/2 частини спірного будинку, проте ним не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України ) та не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), і у звязку із чим зробив невірний висновок про те, що у ОСОБА_8 не виникло право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, що входило до складу спадщини.

Дочка померлого ОСОБА_8 - ОСОБА_3 є спадкоємицею за законом першої черги після смерті батька та у передбачений законом строк звернулася до відповідної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України ).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Оскільки ОСОБА_3 звернулась із заявою до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_8, але державним нотаріусом ОСОБА_9 у видачі свідоцтва про спадщину було відмовлено, в звязку з тим, що останнім не було зареєстровано даний житловий будинок, вона не можє отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку, що є підставою для визнання права власності на спірне майно в судовому порядку.

У зв'язку з наведеним висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання за ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за

законом на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Харківська область Харківський район м. Мерефа вул. Севастопольська, 3 (колишня адреса вулиця Севастопольська № 32) є необґрунтованим та зробленим з порушенням норм матеріального права, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 року в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про задоволення цих вимог.

В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 рокуне переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2016 рокув оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частини житлового будинку з надвірноми спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Севастопольська, 3 (колишній номер будинку 32) в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, померлого 14 січня 2016 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: