У Х В А Л А

14 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Комунал-Сервіс» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області рішенням від 22 травня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволив частково, стягнув з КП «Комунал-Сервіс» на користь ОСОБА_4 заборгованість за надання транспортних послуг за договором у розмірі 43 тис. 61 грн 22 коп., в тому числі: 25 тис. грн - основний борг, 1 тис. 151 грн 21 коп. - інфляційні витрати, 458 грн 91 коп. - 3 % річних від простроченої суми та 6 тис. 91 грн 10 коп. - пеня, в решті позову відмовив; вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд Закарпатської області 18 лютого 2016 року скасував рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 22 травня 2015 року і ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково, стягнув з КП «Комунал-Сервіс» на користь ОСОБА_4 заборгованість за надання транспортних послуг за договором у розмірі 29 тис. 512 грн 57 коп., в тому числі: 25 тис. грн - основний борг, 455 грн 50 коп. - 3 % річних від простроченої суми боргу та 4 тис. 57 грн 7 коп. - інфляційні витрати, в задоволенні решти позовних вимог відмовив, вирішив питання про розподіл судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 12 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2016 року залишив без змін.

1 березня 2017 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті) до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України підстави перегляду судових рішень щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 625 ЦК України.

На обґрунтування своїх вимог заявник надав постанови Вищого господарського суду України від 5 квітня 2011 року, 16 січня та 19 червня 2013 року, 17 липня 2014 року та 24 березня 2016 року.

Водночас заявник подав клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року, посилаючись на те, що зазначену ухвалу він отримав лише 3 грудня 2016 року і у зв'язку з цим ним пропущено строк звернення до Верховного Суду України.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з рішенням суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позову. При цьому, суд виходив з того, що оскільки позивач належним чином виконав умови договору, а КП «Комунал-Сервіс» умов договору щодо своєчасної та повної оплати наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг належним чином не виконав, то останній повинен сплатити заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми. Підстави для стягнення пені відсутні, оскільки ні умовами договору, ні статтею 625 ЦК України не передбачено її нарахування та стягнення.

У наданих для порівняння постановах Вищого господарського суду України зроблено такі висновки:

- у постанові від 5 квітня 2011 року суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про її зменшення у зв'язку із тяжким фінансовим становищем;

- у постанові від 19 червня 2013 року суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, який встановивши відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та пені скасував рішення суду першої інстанції в цій частині та постановив нове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення пені;

- у постанові від 24 березня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку про зменшення розміру пені на 50%.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Постанови Вищого господарського суду України від 16 січня 2013 року та 17 липня 2014 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд на підставі статті 1117 ГПК України скасував судові рішення в частині стягнення інфляційних витрат та в цій частині направив справи на новий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Комунал-Сервіс» про стягнення заборгованості за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 лютого 2016 року відмовити.

Судді : В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук