Справа № 643/5842/16-ц
Номер провадження 2/643/447/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 року суддя Московського районного суду м. Харкова Ференчук О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Від позивача у справі ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить:

- накласти заборону на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_1 для виїзду за кордон - в Португалію, у супроводі біологічної матері, проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд батька ОСОБА_1, оскільки "такий виїзд будь-куди, а тим більше за кордон з неадекватною особою, яка схильна до суїциду є небезпечним для дитини", до розгляду справи по суті;

- накласти заборону на виготовлення проїзного документа його неповнолітньому сину ОСОБА_1 для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_1, на тих же підставах;

- до набрання чинності рішенням по справі заборонити будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення його малолітнього сина ОСОБА_2, 24.07.2017 року, за межі м. Харкова - без його згоди як батька, та залишати дитину з будь-якими особами, зокрема біологічної матері його сина ОСОБА_4 та розгляду справи по суті, оскільки дитина потребує лікування та обстеження,

Дослідивши, подану заяву про забезпечення позову, матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Положеннями ст. 152 ЦПК України визначено, що позов забезпечується в тому числі, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 заперечує проти виїзду сина як за межі України, так і за межі м. Харкова, в т.ч. заборони залишати дитину з будь-якими особами крім матері. Проте всупереч вимог статей 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог чи існування загроз таких дій, суду не надано.

У постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі наведеного, суд вважає заяву, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів.

Суддя О.В. Ференчук