Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Мелітопольський міський відділ у справах захисту прав споживачів, Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта», про спонукання до виконання умов кредитного договору та перерахунку сплачених грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просилавизнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») у частині незарахування в рахунок погашення тіла кредиту платежу 06 березня 2015 року в сумі 170 грн, зобов'язати відповідача вчинити вказані дії, зобов'язати банк скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період із березня 2013 року до 01 грудня 2015 року у сумі 1 663 грн 64 коп.

На обґрунтування вимог зазначала, що 26 листопада 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала кредит у сумі 5 819 грн та зобов'язалась повернути його протягом 35 місяців щомісячними рівними платежами у розмірі 167 грн у строк до 26 числа відповідного місяця.

Після укладання договору відповідач запропонував їй сплачувати щомісячні платежі через відділення будь-яких банків на території України, через карту, інтернет-банк Дельта, а також через відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

06 березня 2015 року вона сплатила черговий платіж у розмірі 170 грн за кредитним договором через відділення Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», проте ПАТ «Дельта Банк» безпідставно не зарахував його, посилаючись на те, що вказані кошти банку не були перераховані

Відповідно до реєстру прийнятих платежів на погашення зобов'язань Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» перерахувало на рахунок ПАТ «Дельта Банк» сплачені нею 170 грн.

Вона двічі надавала працівникам банку оригінал квитанції та просила видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором, проте ПАТ «Дельта Банк» відмовило.

Посилаючись на те, що 15 вересня 2015 року нею було повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 26 листопада 2013 року і жодних зобов'язань вона не має, просила позов задовольнити.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Дельта Банк» у частині незарахування у розрахунок сплати тіла кредиту платежу у сумі 170 грн, сплаченого ОСОБА_3 06 березня 2015 року, відповідно до кредитного договору від 26 листопада 2013 року № 003-07789/261113.

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати до тіла кредиту сплачений ОСОБА_3 06 березня 2015 року платіж у сумі 170 грн відповідно до кредитного договору та скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період із березня 2015 року до 01 грудня 2015 року у сумі 1 663 грн 64 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судами встановлено, що 26 листопада 2013 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Дельта банк» договір № (№34)7789-261113 про надання кредиту, згідно з яким вона отримала кредит у сумі 5 819 грн та зобов'язалась повернути протягом 35 місяців суму боргу щомісячними рівними платежами у сумі 167 грн у строк до 26 числа відповідного місяця.

На погашення заборгованості 06 березня 2015 року позивачкою сплачено кошти в сумі 170 грн через відділення Українського державного підприємства «Укрпошта».

Приймання платежів на користь ПАТ «Дельта Банк» здійснювалось через відділення поштового зв'язку на підставі договору на приймання платежів № 93-1-33 від 03 лютого 2013 року, укладеного між Українським державним підприємством «Укрпошта» та ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що наявність у позивачки оригіналу квитанції про сплату 170 грн через відділення Українського державного підприємства «Укрпошта» свідчить про належне виконання нею умов кредитного договору щодо своєчасного погашення боргу відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а тому нарахування банком штрафних санкцій є безпідставним.

Проте погодитися з висновками судів повністю не можна.

З матеріалів справи, зокрема п. 1. 6.1. ч. 4 кредитного договору вбачається, що його невід'ємною частиною є Правила банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», затверджені рішенням Ради директорів банку від 20 березня 2013 року, протокол № 14, чинна редакція яких зі змінами та доповненнями розміщена на офіційному сайті банку wwYV.deltabank.com.ua (далі - Правила).

Так, п. 6.11. Правил визначено, що моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки банку у повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, плати за обслуговування кредитної заборгованості та всіх інших плат, передбачених договором, а також можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання клієнтом умов договору та положень цих Правил.

Відповідно до п. 6.14.6. Правил платежі за договором сплачуються клієнтом на рахунок, вказаний у договорі. При цьому, платежі можуть сплачуватись як шляхом внесення клієнтом готівкових коштів до каси банку, інших уповноважених банків, організацій та фінансових установ України (платно та/або без утримання плати - згідно тарифів таких організацій та фінансових установ), так і шляхом перерахування у безготівковій формі через інші уповноважені банки, організації та фінансові установи України (платно та/або без утримання плати - згідно тарифів таких організацій та фінансових установ). Обов'язок щодо правильності заповнення реквізитів платіжних документів та їх відповідності інформації, викладеної в договорі, покладається на клієнта.

Відповідно до п. 5 ч. 4 кредитного договору у разі порушення позивачкою строків сплати платежів, банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цією пропозицією днем сплати платежу, нарахувати та стягнути штрафні санкції в розмірі 10 % суми невиконаного зобов'язання, але не менше та/або не більше 250 грн.

За умовами п. 6.14.7. Правил сума платежу спрямовується банком на погашення заборгованості клієнта в такому порядку: в першу чергу погашається прострочена заборгованість за договором, а потім - поточна. Послідовність погашення існуючої заборгованості визначається банком самостійно, та сторони встановлюють, що зміна черговості погашення заборгованості клієнта за рахунок суми платежу не є зміною умов договору, у зв'язку з чим такі дії банку не потребують двостороннього погодження сторонами.

Згідно зі ст. 30.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому у готівковій формі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка зверталась до Українського державного підприємства «Укрпошта» з проханням підтвердити сплату нею 06 березня 2015 року платежу у розмірі 170 грн, на що була отримана відповідь про здійснення відповідного платежу у відділенні поштового зв'язку «Мелітополь-4», який 10 березня 2015 року був перерахований Українським державним підприємством «Укрпошта» на рахунок банку.

Проте, суди не звернули уваги на те, що згідно з випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 платіж, здійснений позивачкою 06 березня 2015 року у розмірі 170 грн через Українське державне підприємство «Укрпошта», не надходив на рахунок ПAT «Дельта Банк», отже такий переказ не може вважатись завершеним.

У п. 6.14.9 Правил передбачено, що клієнт розуміє та погоджується з тим, що банк не несе відповідальності за строки та умови перерахування грошових коштів, що спрямовані клієнтом на погашення заборгованості за договором через інші уповноважені банки, організації та фінансові установи України.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на відсутність вини банку з приводу несвоєчасного перерахування коштів Українським державнимпідприємством «Укрпошта» на рахунок позивачки у ПAT «Дельта Банк». Штрафні санкції за кредитним договором були нараховані банком унаслідок ненадходження платежу від 06 березня 2015 року, що згідно з умовами кредитного договору, Правилами та ст. 526 ЦК України є неналежним виконанням зобов'язання.

У подальшому кошти від платежів за кредитним договором були спрямовані банком на сплату заборгованості, що утворилась внаслідок несвоєчасного надходження коштів, що відповідає вищенаведеним умовам кредитного договору та Правилам, і, як наслідок, у позивачки виникла заборгованість за кредитним договором.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначені вище обставини уваги не звернув та не врахував вимоги ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України про те, що всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має дати оцінку підстав для цього, що судом першої інстанції зроблено не було.

Також, відповідно до п. 2.2. договору № 934-33 на приймання платежів, укладеного 07 лютого 2013 року між Українським державним підприємством «Укрпошта» та ПAT «Дельта Банк», виконавець (Українське державне підприємство «Укрпошта») в особі своїх філій забезпечує перерахування платежів у безготівковій формі на рахунок замовника (ПAT «Дельта Банк»), зазначений у додатку № 3 до цього договору, у містах - на 2 банківський день, починаючи з наступного дня від дати приймання платежу, у сільській місцевості - на 3-4 банківський день, починаючи з наступного дня від дати приймання платежу.

Таким чином, Українське державне підприємство «Укрпошта» зобов'язане було перераховувати ПАТ «Дельта Банк» отримані від ОСОБА_4 06 березня 2015 року кошти з рахунків центрів приймання платежів.

Із наведеного вбачається невиконання Українським державним підприємством «Укрпошта» на порушення умов договору на приймання платежів своїх зобов'язань із забезпечення перерахування у визначені строки суми прийнятих від споживачів коштів на рахунки позивача.

До зазначеного висновку дійшов Господарський суд м. Києва у рішенні від 07 червня 2016 року у справі № 910/18795/15 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до Українського державного підприємства «Укрпошта» про стягнення 7 920 372,70 грн та за зустрічною позовною заявою Українського державного підприємства «Укрпошта» до ПАТ «Дельта Банк» про зобов'язання прийняти виконання за договором.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач неправомірно не зарахував сплачений позивачкою платіж у березні 2015 року у розмірі 170 грн, є помилковим, оскільки зазначений платіж навіть не надійшов на рахунок ПAT «Дельта Банк».

Крім того, вирішуючи спір, суд не врахував, що Постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних строком на три місяці з 03 березня 2015 року до 02 червня 2015 року.

Отже, починаючи з 03 березня 2015 року, ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, дійшов помилкового висновку про те, що рішення місцевого суду ухвалено з дотриманням норм матеріального процесуального права.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик