Справа № 364/746/17
Провадження № 2/364/277/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Макаренко Л. А.,

за участю секретаря Кулинич Г. І.,

за участю Відповідача,

Позивач та її представник не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

До Володарського районного суду Київської області 03.07.2017 р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій Позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею і Відповідачем та зареєстрований 23.02.1991 р. виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 4.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 у позовній заяві зазначила, що вони з Відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.1991 р., спільних дітей вони не мають, спору щодо поділу майна також не мають, з 2015 року шлюбні відносини між ними припинені і з 25.03.2015 р. вона з Відповідачем проживають окремо один від одного, спілкування припинили, за тривалий час окремого проживання Відповідач не застосував спроб поновити спільне життя, тому формальне перебування у шлюбних відносинах з Відповідачем, на думку Позивача, суперечить її інтересам.

Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 12.07.2017 р. відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 25.07.2017 р., про що повідомлено сторін.

У судове засіданні 25.07.2017 р. Позивач та її представник не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, просили суд розглядати справу без їх участі (а.с. 2-3, 13).

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову і розірвання його шлюбу з ОСОБА_1. Пояснив суду, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності, оскільки він виїхав від дружини до місця проживання своєї дочки у смт Володарці не 25.03.2015 р., а в червні 2015 року та виключно через те, що потребує постійного стороннього догляду, надавши суду копію підтверджувальної медичної довідки. Водночас його дружина також хворіє на діабет, тиск, а тому не може за ним доглядати. У той же час він кожну неділю (до подання цього позову) відвідував дружину, наскільки міг допомагав їй по господарству, привозив ліки, продукти.

Суд, заслухавши пояснення Відповідача, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходить з такого.

Відповідно до положень статей 24, 55 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній.

Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Водночас стаття 111 Сімейного кодексу України зобовязує суд вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Верховний Суд України у пункті 10 постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність дітей та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене частиною першою статті 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або за ініціативою суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті.

Судом встановлено, що сторони 23.02.1991 р. зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії IV-БК № 348643, виданого Дубівською сільською радою Таращанського району Київської області 23.02.1991 р., актовий запис № 4 (а.с. 7). Спільних дітей сторони не мають.

Як стверджує Позивач у позові, Відповідач виїхав з місця їх спільного проживання під час перебування Позивача в лікарні, спроб поновити спільне життя з того часу не застосовував. Згідно з довідкою від 29.06.2017 р. № 02-31/324, виданою виконавчим комітетом Дубівської сільської ради Таращанського району Київської області, Позивач з 25.03.2015 р. проживає одиноко в с. Дубівка (а.с. 8). Проте ці відомості категорично заперечив Відповідач у судовому засіданні.

На даний час сторони разом не проживають, проте через те, що кожен з них потребує догляду, як зазначив Відповідач, він такого догляду надати дружині не може з обєктивних причин, оскільки сам потребує догляду, адже йому вже понад 90 років.

За таких обставин суд, зважаючи на думку Відповідача, не вбачає наявними причини, які давали б суду підстави для розірвання шлюбу, та вважає, що сімю можливо зберегти, що не суперечить інтересам сторін, тому доцільним є надання подружжю строку на примирення.

Відповідно до частини пятої статті 191 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 201, пунктом 5 частини першої статті 203 ЦПК України суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; у такому випадку провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Керуючись статтею 111 Сімейного кодексу України, частиною пятою статті 191, пунктом 7 частини першої, частиною другою статті 201, пунктом 5 частини першої статті 203, статтями 208-210, 293, 294, 296 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Надати подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення 1 (один) місяць.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зупинити до закінчення визначеного судом строку для примирення.

Ухвала в частині зупинення провадження в справі може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л. А. Макаренко