Справа № 128/156/17 Провадження № 22-ц/772/1647/2017Копія: Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року в цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановила:

23 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду із позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_3, яка померла 10 березня 2008 року. Після смерті матері відкрилась спадщина на все спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, площею 1,99 га. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом немає.

З метою належного оформлення та прийняття спадщини, ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, 13 січня 2017 року, звернувся до Державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області, але у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено та при цьому роз'яснено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не зверталась з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, а він сплинув 10.09.2008 року, тому являється такою, що фактично не вступила в права спадкоємця.

Вказує, що встановлений законом строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин, а саме: починаючи з березня 2007 року вона знаходилась в м. Москва на заробітках, на постійній роботі, після смерті матері приїхала лише на декілька днів, після чого знову поїхала на заробітки і лише на початку січня 2017 року повернулася до м. Вінниці і почала оформляти спадщину.

Зважаючи на вищевказані обставини просила суд визнати поважною причину пропуску строку для прийняття спадщини та поновити його, визначивши додатковий строк, достатній для прийняття спадщини.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лука- Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить зазначене рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, а саме: визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає висновки суду такими, що не відповідають як фактичним обставинам справи так і матеріалам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема зазначила, що суд належним чином не дослідив обставини пропуску нею строку, вказані в позові, котрі свідчать про неможливість подачі нею заяви про прийняття спадщини в передбачений законом строк, в підтвердження чого надала суду достатньо обґрунтованих письмових доказів, які суд проігнорував, що як наслідок призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд першої інстанції встановив, що 10.03.2008 року померла мати позивача ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина.

З метою належного оформлення та прийняття спадщини, ОСОБА_4, діючий на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, 13 січня 2017 року, звернувся до Державної нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області, але у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 10.03.2008 року, йому було відмовлено та при цьому роз'яснено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не зверталась з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, а він сплинув 10.09.2008 року, тому являється такою, що спадщину не прийняла, що підтверджується ксерокопією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 88/02-31 від 17.01.2017 року (а.с.7).

Судом також встановлено, що станом на 17.01.2017 року у Вінницькій районній державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_3, померлої 10.03.2008 року, спадкова справа не заводилась; заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило.

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері та бажає прийняти спадщину після її смерті.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 не скористалась наданим їй правом на подання заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку, нею не надані докази в підтвердження поважності причин пропуску такого строку. Посилання позивача на неспроможність приїхати на територію України для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк, не свідчать про існування об'єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчинення такої дії, оскільки така неспроможність не позбавляла її права подати консулу поштою письмову заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк.

Суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив відповідно до ст.212 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку доказів і обставин по справі, зокрема, тих, що свідчать про поважність пропуску строку не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно зазначив суд, позивач мала можливість подати заяву про прийняття спадщини в передбачені законом строки, а її перебування на роботі в м. Москві не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З розяснень, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 вбачається, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже можливість визначення додаткового строку для прийняття спадщини передбачена ч. 3 ст. 1272 ЦК України за умови, що цей строк спадкоємцем був пропущений з поважних причин.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Наведені в апеляційній скарзі обставини про те, що позивач не могла своєчасно подати заяву про прийняття спадщини так як вважала, що вона фактично уже прийняла спадщину після смерті своєї матері, а оформить її після приїзду з м. Москви, а тому весь період після смерті матері дійсно не зверталась до нотаріуса, не є обєктивними та непереборними перешкодами для того, щоб ОСОБА_2 не могла прийняти спадщину, що відкрилась після смерті її матері.

Крім того, відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Доводи ОСОБА_2 про фактичне користування і володіння майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини не мають правового значення, так як знаходяться за межами зясування обставин, які відповідають предмету її позовних вимог.

За таких обставин, доводи скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно оцінив докази та обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини та відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_5

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.