Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 336/4944/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Номер провадження 22-ц/778/1613/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради відділ по Шевченківському району, Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 25 вересня 2007 року між Банком і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 47 600 доларів США строком до 25 вересня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язання за цим договором ОСОБА_3 передала в іпотеку Банку належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. За умовами договору іпотеки, іпотекодавець не мала права вчиняти будь-які дії щодо іпотечного майна, в тому числі вселяти в квартиру членів своєї сім'ї, без згоди Банку. У зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору судовим рішенням від 15 вересня 2011 року в рахунок погашення кредитної заборгованості за договором звернуто стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаче6ної ст.38 Закону України «Про іпотеку». Рішенням суду від 10 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 11 червня 2013 року, ОСОБА_3 виселено із квартири без надання іншого житла. Після ухвалення судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_3 без згоди банку вселила в спірну квартиру ОСОБА_6 разом з малолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати дії ОСОБА_3 щодо реєстрації у предметі іпотеки ОСОБА_4 та малолітнього ОСОБА_5 неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства; виселити ОСОБА_3 та неправомірно зареєстрованих осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку в органі Міністерства внутрішніх справ України, до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку; стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2016 року залучено до участі в даній справі в якості третьої особи Орган опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року провадження у даній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 (треті особи - служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради відділ по Шевченківському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування) про визнання дій щодо реєстрації у предметі іпотеки третіх осіб неправомірними, анулювання реєстрації та виселення неправомірно зареєстрованих осіб, в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про виселення закрито.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом першої інстанції не враховано, що відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, позивач має право на захист свого порушеного права, оскільки ОСОБА_3 порушила умови договору іпотеки, прописавши в предметі іпотеки без згоди позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, судом не враховано, що відповідачі не належать до виключного переліку осіб, які проживають у переданій в іпотеку квартирі на умовах договору найму, тому на них не поширюється визначене ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» обмеження заборони виселення таких осіб.

Також судом першої інстанції не залучено в якості третьої особи міську раду та не витребувані відомості стосовно вільних жилих приміщень, які можуть бути надані відповідачам та перевірено наявність у відповідачів у власності іншого житла. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

В засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_4 не з'явилася, повістка про її виклик у судове засідання в порядку ч.3 ст.76 ЦПК України була вручена співвідповідачу ОСОБА_3 Причини неявки у судове засідання ОСОБА_4 не повідомили, колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала їх н5еповажнимип і такими, що не перешкоджають розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Прядка Д.В., який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню у зв'язку із такими обставинами.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Ухвалене по даній справі рішення вказаним вимогам у повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізької міської нотаріальної контори Цекеєвою І.О. 01 квітня 1999 року (а.с.41).

За договором іпотеки від 25.09.2007 року спірна квартира була передана в іпотеку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 25.09.2007 року, за яким вона отримала кредит у розмірі 39 200 доларів США.(а.с.4-6, 7-9).

Відповідно до п. 12.9 договору, при його укладанні іпотекодавець ОСОБА_3 стверджувала, що за адресою місцезнаходження переданої в іпотеку квартири не проживають і не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки.

За умовами п.18.11. договору іпотекодавець зобов'язувався не передавати документи у відповідні державні органи з метою реєстрації будь-яких осіб у предмет іпотеки без письмової згоди на це іпотекодаржетеля.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.05.2011 р., зміненим рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.09.2011р. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу предмета іпотеки, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У задоволен6ні позову Банку про виселення ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку із недотриманням Банком процедури виселення, передбаченої ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (а.с.10-12).

05.05.2011 року Банк направив ОСОБА_3 досудову вимогу про добровільне виселення із іпотечної квартири, яка останньою не виконана, після чого у листопаді 2012 року Банк повторно звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення (а.см.52).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2013 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.06.2013 р., було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про її виселення з квартири АДРЕСА_1 (а.с.54-57).

Вказані обставини встановлені з наданих письмових доказів та не оспорювались сторонами в процесі розгляду справи.

У передбаченому законом порядку ОСОБА_3 судове рішення про її виселення без надання іншого житла не оскаржила, а тому в силу ст.14 ЦПК України воно є обов'язковим, а обставини, встановлені цим рішенням відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до довідки (з місця проживання про склад сім'ї і реєстрації) № 372 від 22.02.2016 року, у квартирі АДРЕСА_1 з 19.02.2013 року зареєстровані крім відповідача ОСОБА_3 її племінниця ОСОБА_4 разом з малолітнім ОСОБА_5 (а.с.13).

Відмовляючи у задоволенні позову про виселення ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 , які згідно вищевказаної довідки, вселилися і були зареєстровані у вказаній квартирі 19 лютого 2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вказана квартира, як предмет іпотеки, була придбана іпотекодателем ОСОБА_3 не за рахунок отриманих за кредитним договором коштів, то відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України відповідачі, як мешканці вказаної квартири, не можуть бути виселені з неї без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2830 цс 15, за змістом ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч.2 ст. 109 ЖК України). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч.4 ст. 109 та ст. 132-2 ЖК України.

Фактично застосувавши при вирішенні спору зазначену правову позицію, суд не врахував, що положення ст. 40 Закону «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України мають застосовуватися у тому разі, коли підставою для виселення мешканців є прийняття рішення про звернення стягнення на жиле приміщення, як на майно, що було передано в іпотеку в порядку забезпечення виконання кредитних зобов'язань.

Однак за обставинами даної справи, у спірну квартиру відповідачі вселилися та були в ній зареєстровані вже після прийняття судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття банком права розпорядження квартирою шляхом її продажу, в період, коли справа про виселення ОСОБА_3 вже перебувала у суді.

Як при укладанні договору іпотеки, так і на час звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру мешканцями спірного приміщення ні ОСОБА_4 ні її малолітній син ОСОБА_5 не являлись.

На порушення п.18.11. укладеного ОСОБА_3 договору іпотеки, за адресою спірної квартири ОСОБА_4 поселилася та зареєструвалася разом із сином без згоди банку, після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, отже самоправно, а тому встановлений ч.2 ст. 109 ЖК України порядок виселення з одночасним наданням іншого постійного житла на них поширюватися не може.

Певні гарантії, що встановлені ст. 109 ЖК України, стосуються захисту лише законних прав осіб, що виселяються з іпотечного житла, на яке звернуто стягнення і придбаного не за рахунок кредитних коштів.

Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо виселення ОСОБА_4 з неповнолітнім ОСОБА_5 зі спірної квартири не можна визнати обґрунтованим, оскільки він не погоджується як з фактичними обставинами справи, так і з вимогами норм матеріального права, які суд застосував неправильно.

За вказаних обставин ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_4 з неповнолітнім сином ОСОБА_5 підлягають задоволенню.

Виходячи з положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права власності або права користування жилим приміщенням, зокрема, про її виселення, є підставою для зняття її з реєстраційного обліку , отже заявлені, як окремі, вимоги позивача щодо зняття відповідачів з реєстрації не є передбаченим вказаним Законом способом захисту, а тому задоволенню не підлягають.

Встановлення судовим рішенням факту незаконного вселення ОСОБА_4 в квартиру, на яку вже звернуто стягнення як на предмет іпотеки і з якої іншим судовим рішенням, яке набуло законної сили ще у 2013 році, вже виселено її власника не потребує додаткового визнання дій останньої неправомірними.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний бакн «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2017 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБКАНК» задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 з неповнолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: