Справа № 308/6316/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Світлик О.М.

при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01 жовтня 1998 року він - ОСОБА_1, проживає за адресою АДРЕСА_1, у будинку, збудованому його батьком ОСОБА_3.

Вказує, що після смерті його батька у 2014 році він успадкував вказаний будинок та є його єдиним власником.

Також зазначає, що у 2013 році, за життя батька, за адресою вказаного будинку було зареєстровано місце проживання його діда - ОСОБА_2.

Стверджує, що відповідач більше року не користується будинком. Вказана обставина підтверджується актом дотримання паспортного режиму № 67 від 27 червня 2017 року та довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 778 від 27 червня 2017 р.

Пояснює що ним з відповідачем не укладалося жодних домовленостей про продовження права користування відповідачем його житлом.

Вказує також, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Такий же порядок кореспондується в п. 2.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1077 від 22.11.2012 року.

Тобто, стверджує, що відповідач зобов'язаний був здійснити перереєстрацію свого постійного місця проживання, але цього не здійснив.

Пояснює, що реєстрація особи, яка не проживає у його будинку створює перешкоди у користуванні його власністю. Зокрема, з нього підлягає до сплати послуги з вивезення побутових відходів з розрахунку зареєстрованих проживаючих осіб, тобто з відповідача також.

Також вказує, що відповідач більше року не користується житлом, яке належить йому -позивачу на праві приватної власності. У зв'язку з цим, вважає, що на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування ним.

Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком за адресою АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без участі від 05.10.2017 року, не заперечив проти заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву від 18.09.2017 року про розгляд справи без його участі з причин похилого віку і стану здоров'я, зауваживши про визнання позовної вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши забрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, приходить до наступного висновку.

Так, як вбачається з матеріалів справи, з 01 жовтня 1998 року позивач - ОСОБА_1, проживає за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорту позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 29 вересня 1998 року.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАЕ 242518, засвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4, спадкоємцем житлового будинку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, з належними до нього будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, що належав померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на жилий будинок є його син - позивач у справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, що проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер витягу 27511642.

Судом також встановлено, що у 2013 році, за життя померлого ОСОБА_1 за адресою вказаного будинку було зареєстровано місце проживання діда позивача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується домовою книгою.

Згідно з відомостями відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Закарпатській області від 10.07.2017 року за вих. № 3.1.8/6624 ОСОБА_2 зареєстрований з 20.12.2013 року за адресою: АДРЕСА_1.

Також даний факт підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 927 від 14.07.2017 року.

Однак, судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_5 більше року не користується будинком. Вказана обставина визнається самим відповідачем та підтверджується актом дотримання паспортного режиму № 67 від 27 червня 2017 року та довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 778 від 27 червня 2017 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності.

Права власника житлового будинку визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з актом дотримання паспортного режиму № 67 від 27 червня 2017 року та довідкою ЖРЕР № 2 «Підзамок» № 778 від 27 червня 2017 р. ОСОБА_2 не проживає за вищевказаною адресою з 2016 року.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР).

П. 1. ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Відтак, позов про визнання відповідача таким, що втратив право його користування, підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 169, 174, 212, 213, 215, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування будинком за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча О.М. Світлик