Справа №203/2076/16-ц
Провадження №2/0203/119/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

у с т а н о в и в:

06 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Жовтнева районна в місті Дніпропетровську рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. У цій квартирі зареєстровано відповідача (колишнього зятя), який у ній не мешкає від березня 2015 року без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, зняття відповідача з реєстраційного обліку (а.с.а.с. 2 4, 29).

03 жовтня 2016 року ОСОБА_4 помер (а.с. 82).

30 травня 2017 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості позивача його правонаступницю ОСОБА_1 (а.с.а.с. 102 105).

22 червня 2017 року ухвалою суду Жовтневу районну в м. Дніпропетровську раду було замінено Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

26 червня 2017 року ОСОБА_1 уточнила заявлений позов, зазначивши себе в якості позивачки (а.с.а.с. 128 130).

У судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав, а представниця відповідача заперечувала проти їх задоволення.

Відповідачка до суду не зявилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).

ОСОБА_3, представниця Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради до суду не зявилися, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 132).

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 6, 26).

У квартирі з дозволу ОСОБА_4 також зареєстровано відповідача від 20.02.2006 року (колишній чоловік його дочки), ОСОБА_3 від 26.04.2002 року (дочка позивача) та онуку від 2015 року (дитина відповідача та ОСОБА_2М.) (а.с.а.с. 7 10, 23, 24).

19 жовтня 2015 року заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 10).

03 жовтня 2016 року ОСОБА_4 помер (а.с. 82).

27 квітня 2017 року ОСОБА_1 набула права власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 10, 11).

Від березня 2015 року відповідач у спірній квартирі не мешкає, про що свідчить заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 19.10.2015 року.

Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном.

У відповідності зі статтею 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За правилами, встановленими частиною другою статті 405 ЦК, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що у відповідача з ОСОБА_3 склалися стійки неприязні стосунки. Дотепер вони також не примирилися. Про наявність неприязних стосунків свідчать висновки Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, викладені у заочному рішенні від 19.10.2015 року щодо характеру взаємин між колишнім подружжям та причин розірвання шлюбу.

У свою чергу ані позивачка, ані її представник не підтвердили належним чином свої твердження про бажання (а не вимушеність) відповідача постійно проживати за іншою адресою тощо.

Ураховуючи встановлені судом обставини, співвідношуючи їх з приведеними вище нормами, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки причини непроживання відповідача у спірній квартирі мають ознаки поважності.

Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 169, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 26 липня 2017 року.

Суддя М.О. Католікян