УХВАЛА

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютого 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 березня 2012 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 18 029 грн 35 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1 865 грн 05 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 11 829 грн 57 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 3 тис. грн; штрафу (фіксована частина) - 500 грн та штрафу (процентна складова) - 834 грн 73 коп.

Надалі, в зв'язку з перебуванням відповідача ОСОБА_3 у зоні проведення АТО з 6 серпня 2014 року по 11 вересня 2015 року, позивач зробив перерахунок заборгованості за кредитом.

З урахуванням зазначеного та враховуючи уточнені позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором від 2 березня 2012 року станом на 31 березня 2016 року у розмірі 5 214 грн 74 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 1 865 грн 05 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 3 249 грн 69 коп., заборгованості за комісією та пенею у сумі 100 грн.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 5 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 2 березня 2016 року у розмірі 5 214 грн 74 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості відповідачем був здійснений 17 січня 2013 року, внаслідок чого починаючи з 18 січня 2013 року почався перебіг строку позовної давності, а з позовом банк звернувся 1 лютого 2016 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги банку, суд апеляційної інстанції виходив із того, що банком не було пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 17 січня 2013 року, тому початок перебігу строку позовної давності почався 17 лютого 2013 року, а банк звернувся до суду з позовом 1 лютого 2016 року.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 2 березня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також установлено, що відповідач здійснив останній платіж за кредитом 17 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стягуючи з відповідача суму заборгованості, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у період з 6 серпня 2014 року по 11 вересня 2015 року ОСОБА_3 проходив військову службу у Збройних Силах України, не врахував, що під час перебування у зоні проведення Антитерористичної операції відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за невиконання грошових зобов'язань не нараховуються, не дав оцінку тому, чи банк здійснив відповідне перерахування заборгованості відповідачу.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик