Справа № 645/747/16-ц
Провадження № 2/645/110/17
УХ В А Л А

іменем України

25 липня 2017 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Іващенко С.О.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ліквідатора ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання добросовісним набувачем, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ліквідатора ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ТОВ «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, про визнання добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1, відновити її порушене право визнанням за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 та відновленням державної реєстрації права власності на цю квартиру, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була набута нею згідно договору купівлі-продажу квартири від 28 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_5, як продавець, передала їй у власність спірну квартиру, за що вона сплатила ОСОБА_5 327100,00 грн. Нотаріус посвідчила, що під забороною (арештом) згідно з Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 28 грудня 2011 року вказана квартира не перебуває. Згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28 грудня 2011 року квартира у податковій заставі не перебуває. 29 грудня 2011 року вона зареєструвала право власності на цю квартиру в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Вищевказана квартира належала продавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 13 грудня 2011 року за реєстровим №3488, протоколу №2 проведення аукціону від 09 грудня 2011 року на Товарній біржі «Всеукраїнський торгівельний центр». 8 лютого 2016 року вона отримала лист, в якому містилась ухвала Господарського суду Харківської області від 2.02.2016 року, згідно з якою договір купівлі-продажу спірної квартири з аукціону Торгової біржі по якому ОСОБА_7 купила квартиру, визнаний недійсним відповідно ухвали Господарського суду Харківської області від 16.10.2013 року по справі про банкрутство ФО-П ОСОБА_3, тому що квартира знаходилася з 2007 року по теперішній час під іпотекою та ОСОБА_3 не мав права без погодження з іпотекодержателем ТОВ «УкрСиббанк» продавати це майно з аукціонних торгів. Ухвалою Господарського суду від 19 квітня 2016 року спірна квартира витребувана з її володіння та передана ліквідатору ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_4 К,С. та скасована державна реєстрація за нею як попереднім власником на цю квартиру. Правонаступником АКІБ «УкрСиббанк» в частині взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3 є ТОВ «Кей-Колект». Але на день коли була здійснена угода купівлі-продажу спірної квартири між позивачкою та ОСОБА_5, не тільки вона, але й ОСОБА_5 не могли знати і передбачати, що квартира знаходиться під іпотекою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що договір купівлі-продажу квартири згідно з яким вона стала власницею спірної квартири не скасований, ніким не оскаржений, під час укладання договору та його подальшій реєстрації будь-яких порушень з її сторони, а також зі сторони продавця не відбувалося, незаконних дій не було, позивачка здійснила повний розрахунок з продавцем. Законність чи незаконність придбання спірної квартири ОСОБА_2 предметом розгляду господарського суду не було. Відповідно до частини 5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Нормативне регулювання можливості витребування майна закріплене ст.330 ЦК України, відповідно до якої, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Дана норма регулює набуття добросовісним набувачем права власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права. На куплену квартиру ніхто ніколи не претендував.

Відповідач ліквідатор ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти позову заперечував, подав пояснення, з яких вбачається, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року по справі №Б-50/112-09 визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13.12.2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_9, який на дату укладення даного договору виконував обовязки ліквідатора ФОП ОСОБА_3, та ОСОБА_5, а ухвалою Господарського суду Харківської області від 19 квітня 2016 року по цій справі витребувана квартира АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2, та передана йому як ліквідатору ФОП ОСОБА_3, скасована державна реєстрація за попереднім власником ОСОБА_2 В звязку з чим просив суд закрити провадження по даній справі, оскільки даний спір не повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» - ОСОБА_10, який діє на підставі довіреності, подав суду письмові заперечення, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 жовтня 2013 року по справі №Б-50/112-09 визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 13.12.2011 року між арбітражним керуючим ОСОБА_9, який на дату укладення даного договору виконував обовязки ліквідатора ФОП ОСОБА_3, та ОСОБА_5, - таким чином дана обставина є преюдиційним фактом того, що спірне майно продане з порушенням норм законодавства України, крім того вважає, що дана справа може розглядатися лише в господарському провадженні.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Судові повістки, що були направлені за місцем реєстрації відповідач ОСОБА_3 повернулися до суду з довідкою поштової установи про причини невручення: «закінчення терміну зберігання».

Суд вважає, що небажання відповідача отримати рекомендовані листи з судовими повістками на пошті є відмовою останнього одержати судові повістки. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 76 ЦПК України, в разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відмовившись одержати судові повістки, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якої просила розглянути справу за її відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Позивачем ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги про визнання її добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 та про визнання за нею права власності на вказану квартиру.

Стосовно вимоги про визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем, суд зазначає, що добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У звязку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст.338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст.214 ЦПК (про це зазначено в рішенні ВС від 19.01.2011 у справі №6-13839св10). Такі заяви не підлягають розгляду на підставі ч.6 ст.235 ЦПК.

Стосовно вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2, суд вважає, що в цій частині справа підлягає закриттю на підставі норми п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, станом на дату звернення позивача із позовом до суду, право власності на спірну квартиру належить ОСОБА_3 на підставі ухвали Господарського суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року у справі № Б-50/112-09 про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

Відповідно до приписів ч.1 ст.5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013 року внесено доповнення до статті 16 ГПК України частиною такого змісту: "справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство", а також доповнено частину 1 статті 12 пунктом 7 про підвідомчість господарським судам справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство. Перелік таких майнових вимог законодавцем не обмежено, однак передбачено винятки щодо спорів, пов'язаних з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів) за позовом контролюючих органів, визначених Податковим кодексом України.

Такі зміни щодо виключної підсудності певних спорів судам, у провадженні яких перебуває справа про банкрутство, набрали чинності з 19.01.2013 року.

Таким чином, з 19.01.2013 року майнові спори про витребування майна до ліквідаційної маси та пов'язані з цим вимоги розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство, незалежно від того, що до боржника можуть застосовуватися окремі положення матеріального та процесуального права, визначені Законом про банкрутство в редакції, яка існувала до набрання чинності Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року з 19.01.2013 року та в силу пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень продовжує застосовуватися до окремих боржників.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14, який, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Висновки Верховного Суду України у Постанові від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14 щодо застосування норм процесуального права, відповідно до статті 11128 ГПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують положення ст.ст. 12, 16 ГПК України.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги щодо визнання права власності на майно, що належить фізичній особі-підприємцю, відносно якого відкрито провадження у справі про банкрутство не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, натомість підлягають розгляду господарським судом. А тому, в цій частині справа підлягає закриттю на підставі норми п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, 209, 210 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ліквідатора ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 про визнання добросовісним набувачем, про визнання права власності - закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана сторонами, які не приймали участі у розгляді справи через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня отримання ухвали.

Суддя: