Провадження № 2-о/201/132/2017
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви

21 липня 2017 року суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Ходаківський М.П., ознайомившись із матеріалами заяви окремого провадження ОСОБА_1, заінтересована особа: Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду мста Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: просив встановити факт того, що кримінальна справа № 666202 відносно ОСОБА_1, що закрита постановою слідчого від 10 вересня 1998 року, до цього часу не завершена.

Указана заява надійшла до суду 14 липня 2017 року та внаслідок заявлення самовідводу суддею Ткаченко Н.В. передана згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20 липня 2017 року судді Ходаківському М.П.

Ознайомившись із заявою, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною заявою з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачений перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку, зокрема суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Викладений перелік фактів, що встановлюються в порядку окремого провадження, не є вичерпним, але доповнюватися він може лише законом.

За змістом частини 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, згідно зі статтею 234, частиною 2 статті 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» у кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Однак, подана заявником заява про встановлення факту не закриття кримінальної справи, закритої відповідною постановою, не може розглядатися судом в порядку окремого провадження, оскільки вирішення даного питання здійснюється в іншому порядку визначеному законодавством.

Зокрема, з'ясування обставин та фактів щодо не закриття чи закриття відносно заявника порушеної кримінальної справи чи провадження не може встановлюватися шляхом встановлення фактів в окремому провадженні, оскільки реалізація особою своїх прав, пов'язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності має здійснюватися за правилами та процедурами встановленими КПК України. Поряд з цим, у разі зазначення в офіційних документах відомостей, щодо особи, які не відповідають дійсності, захист прав особи здійснюється в порядку встановленому законом в залежності від предмету спору, обставин справи та правовідносин, що виникли.

Також вважаю за можливе зазначити, що положеннями ст. 236 Кримінально-процесуального кодексу України (1960 року) визначено, що скарга на дії прокурора при проведенні ним досудового слідства або окремих слідчих дій у справі подається вищестоящому прокуророві, який її розв'язує в порядку і в строки, що передбачені статтями 234 і 235 цього Кодексу. Скарги на дії прокурора розглядаються судом першої інстанції при попередньому розгляді справи або при розгляді її по суті, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України (в редакції від 2012 року) скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Отже факти, встановлення яких визначено законом в іншому порядку, ніж окреме провадження, не можуть бути встановленими в порядку окремого (непозовного) провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 122, 208-210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Міністерство юстиції України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.П. Ходаківський