Справа № 303/4454/17
Провадження № 2/303/2210/17
Номер рядка стат.звіту - 43
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Куропятник О.М

секретар судового засідання Годьмаш О.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири № 1 в м.Мукачево, вул.. Берегівська, 64. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, однак не проживав та не проживає у вказаному житлі, адреса його проживання невідома. На підставі ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 391 ЦК України, просить усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням ОСОБА_3, а саме шляхом зняття себе з реєстрації за адресою: м.Мукачево, вул..Берегівська, 64/1.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги та їх мотиви підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився повторно за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є в власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки № 1592 від 29.05.2008 року (а.с.4).

Згідно будинкової книги (а.с.5), повідомлення Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 15.08.2017 року № 01-26/8289 (а.с.15), ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Вимоги ст. 391 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено підстави для зняття з реєстрації місця проживання особи, а саме: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до позовних вимог ОСОБА_2В просить усунути її перешкоди у користуванні жилим приміщенням ОСОБА_3, а саме: шляхом зняття себе з реєстрації за адресою: м.Мукачево, вул..Берегівська, 64/1.

Місце проживання ОСОБА_3 позивачу невідоме. До суду повернулися рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення внаслідок закінчення терміну зберігання. Зобовязання відповідача, місце проживання якого невідоме, зняти себе з реєстрації за адресою: м.Мукачево, вул..Берегівська, 64/1, не захистить право ОСОБА_2 на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Викладені в позовній заяві ОСОБА_2 обставини можуть бути підставою для визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 1 в будинку №64, по вул.Берегівській в м.Мукачево Закарпатської області, у звязку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк. Судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є однією з підстав, передбачених ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання.

Однак позивач не звертався до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою № 1 в будинку №64, по вул.Берегівській в м.Мукачево Закарпатської області, у звязку з його відсутністю за місцем проживання понад встановлений законом строк, не змінював свої первісні позовні вимоги, а згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд не вправі вийти за межі позовних вимог.

На підставі ст. 60 ЦПК України позивач та його представник не довів наявність підстав, передбачених ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Куропятник