У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області при виконанні судового наказу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області.

Скаргу обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебуває судовий наказ Октябрського районного суду у м. Полтави від 14 лютого 2012 року про стягнення з державного підприємства виробниче об'єднання «Знамя» на користь ОСОБА_4 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, в сумі 3 994,91 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 9 грудня 2014 року замінено стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_3

Посилаючись на те, що в наслідок бездіяльності державної виконавчої служби, в тому числі начальника відділу, затягується виконання судового наказу, заявник просив зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області виконати судовий наказ Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2012 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Полтави від 10 березня 2016 року, у задоволенні скарги відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права, і постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що судовим наказом Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2012 року стягнено з державного підприємства виробниче об'єднання «Знамя» на користь ОСОБА_4 нараховану, але невиплачену заробітну плату, в сумі 3 994,91 грн.

8 лютого 2013 року судовий наказ набрав законної сили і 14 лютого 2013 року виданий стягувачеві для пред'явлення його до виконання.

20 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 9 грудня 2014 року, описки у якій виправлені ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 9 грудня 2014 року, замінено стягувача у виконавчому провадженні на її правонаступника - ОСОБА_3

18 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу і 5 серпня 2013 року стягувану направлено листа за результатами розгляду його скарги.

Також судами встановлено, що у провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження від 21 лютого 2007 року, яке об'єднує 606 виконавчих листів, у тому числі і виконавчий лист заявника, про стягнення з державного підприємства виробниче об'єднання «Знамя» на користь фізичних осіб та держави заборгованості в сумі 18 923 886,46 грн, з яких 525 виконавчих проваджень про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 4 203 216,02 грн, які відносяться до третьої черги задоволення вимог стягувачів.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання останнього виконавчого листа. Встановивши, що 22 вересня 2015 року державним виконавцем приєднано до зведеного виконавчого провадження виконавчий лист, виданий 4 вересня 2015 року, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам, що ним встановлені, і ґрунтуються на законі.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК Українисуд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, встановивши, що у ході виконання зведеного виконавчого провадження, у складі якого перебуває і виконавчий лист заявника, державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на його виконання у порядку черговості, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та вірно застосовано норми матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 25 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова