Справа №487/665/17 19.07.2017 19.07.2017 19.07.2017
Провадження №22-ц/784/1644/17
Справа номер 487/665/17
Провадження номер 22-ц/784/1644/17 Головуючий у 1-й інстанції Щербина С.В.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий Колосовський С.Ю.,

судді: Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017р.

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
встановила:
07 лютого 2017р. ОСОБА_2 пред`явила в інтересах ОСОБА_3 позов до ПАТ «Миколаївобленерго» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В позові зазначалось, що позивач з 18 березня 2013р. працював у відповідача електромонтером і був 28 вересня 2016р. незаконно, а саме під час перебування на військовій службі в особливий період, тобто всупереч положень ст.119 КЗпП звільнений з роботи.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також поновити строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017р. позов задоволено. Постановлено поновити ОСОБА_3 на посаді електромонтера з ремонту апаратури релейного захисту та автоматики 3 розряду служби релейного захисту в ПАТ «Миколаївобленерго» зі стягненням з останнього на користь позивача 35634 грн. 46 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно зі ст.119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За правилами ч.3 ст.23 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України від 26.09.2016 р. №411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» у вересні жовтні 2016 року проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15 "Про часткову мобілізацію", крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

За змістом Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (стаття 1).

У частині 4 статті 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 18 березня 2013р. працював електромонтером з ремонту апаратури релейного захисту та автоматики 3 розряду служби релейного захисту та автоматики групи релейного захисту та автоматики 6-35кВ в ПАТ «Миколаївобленерго».

19 березня 2014р. ОСОБА_3 призвано Ленінським районним військовим комісаріатом м. Миколаєва на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р. №303/2014.

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2015р. №22 ОСОБА_3 прийнято на військову службу за контрактом строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом генерального директора ПАТ «Миколаївобленерго» №1566-к від 28 вересня 2016р. дію трудового договору зі ОСОБА_3 припинено на підставі п.3 ст.36 КЗпП України, Указу Президента України від 26.09.2016р. №411/2016, п.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи те, що закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду і до того ж Законом не визначено чіткого порядку його припинення, а в Україні такий період розпочався 18 березня 2014р. за Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р. №303/2014, який набрав чинності 18 березня 2014р., і триває по даний час, оскільки загальновідомим є факт існування іноземної агресії щодо України, то висновок суду про незаконність звільнення ОСОБА_3 з роботи є правомірним.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального права є безпідставними, так як суд при застосуванні до спірних правовідносин названих законів вірно витлумачив їх зміст та на підставі ст.235 КЗпП ухвалив законне і обґрунтоване рішення про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку 167 вимушеного прогулу.

В той же час, суд не вирішив питання про поновлення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки позивач трудову книжку отримав 07 листопада 2016р., позов пред`явив 07 лютого 2017р., тобто з пропуском місячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП.

ОСОБА_3 у позовній заяві просив поновити строк звернення до суду з посиланням на поважні причини, які колегія вважає переконливими.

До того ж пропуск строку з огляду на час отримання трудової книжки є незначним, а позивача на початку 2017р. залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

За таких обставин рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2017р. змінити доповнивши його висновком про поновлення ОСОБА_3 строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: