Справа №587/1868/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/1431/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03 серпня 2017 року про відмову в ухваленні додаткового рішення

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: Підліснівська сільська рада Сумського району Сумської області, Сумська районна державна нотаріальна контора, про визнання заповіту удаваним правочином, та

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - Сумська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись до суду із заявою, ОСОБА_3 просила суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити заявлену нею позовну вимогу щодо визнання недійсним заповіту від 06.02.2006 року її чоловіка ОСОБА_6

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27.12.2016 року не було вирішено заявлену нею позовну вимогу щодо визнання недійсним вказаного заповіту.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 03.08.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що рішенням від 27.12.2016 року місцевий суд відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання заповіту удаваним правочином, що були заявлені в рамках розгляду іншої цивільної справи та були формою захисту від заявленого ОСОБА_5 до нею позову, а її первісні позовні вимоги про визнання заповіту недійсним, від яких вона не відмовлялась та не уточнювала, залишились не вирішеними, тому є підстави для ухваленням місцевим судом додаткового рішення.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи апеляційної скарги підтримали і просили задовольнити.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 подала до суду уточнюючу позовну заяву в якій замість визнати заповіт недійсним просила суд визнати заповіт удаваним правочином. Стосовно вказаної позовної вимоги було ухвалено рішення, тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2014 року до суду звернулась ОСОБА_3 із позовом, в якому після уточнення підстав позову від 25.11.2014 року, просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 складений на користь ОСОБА_5 та посвідчений Підліснівською сільською радою у 2006 році. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_6 відкрилась спадщина, у прийнятті якої їй було відмовлено у зв'язку з наявністю заповіту. Посилається на те, що ОСОБА_6 хворів на хронічний алкоголізм, тому на момент складання заповіту у повній мірі не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також зазначає, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тому є нікчемним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.05.2015 року рішення Сумського районного суду Сумської області від 13.01.2015 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26.02.2015 року, якою рішення місцевого суду залишено без змін, було скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також, 08.09.2015 року до місцевого суду самостійно звернувся ОСОБА_5 з позовними вимогами до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1, який було укладено 04.02.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та визнання за ним права власності на вказане будинковолодіння.

В рамках даної цивільної справи 30.10.2015 року до суду звернулась ОСОБА_3 із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати односторонній правочин, яким є заповіт ОСОБА_6 від 06.02.2006 року, удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 02.11.2015 року об'єднано в одне провадження цивільні справи за вказаними позовами ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та ОСОБА_5 про визнання права власності.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 27.12.2016 року в задоволенні позовів ОСОБА_3 про визнання заповіту удаваним правочином та ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Таким чином, у разі об'єднання в одне провадження за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача суд має з'ясувати предмет та підставу як первісного позову, так і зустрічного позову, заявленого в рамках розгляду іншої цивільної справи, та за результатами вирішення справи по суті постановити рішення стосовного усіх заявлених позовних вимог.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції залишив поза увагою позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, які містять інші предмет та підставу позову, ніж вимоги заявлені ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві, тому не є тотожними, а отже суд дійшов помилкового висновку про те що зустрічний позов ОСОБА_3 є уточненням її первісних позовних вимог. Заяви ОСОБА_3 про відмову від позову стосовного вимог про визнання заповіту недійсним чи про зміну предмету первісного позову матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Враховуючи вищевикладене, місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки згідно журналу судового засідання від 26.12.2016р.представник позивача підтримав позовні вимоги і просив задовольнити.

Оскільки з приводу заявлених вимог, викладених у позовній заяві від 12.08.2014р. і підтриманих представником позивача в судому засіданні, судом досліджувалися матеріали справи, але рішення по їх вирішенню по суті не було ухвалено при новому розгляді первісного позову ОСОБА_3 після скасування попередніх судових рішень судом касаційної інстанції, представник позивача обґрунтовано звернуся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, через порушення судом першої інстанції порядку розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, встановленого ст. 220 ЦПК України, оскаржувана ухвала про відмову в ухваленні додаткового рішення підлягає скасуванню з передачею цього питання на новий розгляд до суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 03 серпня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає касаційному оскарженню, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: