Номер провадження: 22-ц/785/3172/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними довіреності, договору дарування від 27 травня 2015 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року,

встановила:

У грудні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним уточненим у квітні 2016 р. позовом, в якому остаточно просила: 1) визнати недійсною нотаріальну довіреність, посвідчену 13.05.2015 р. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровану в реєстрі за № 160; 2) визнати недійсним укладений 27.05.2015 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір дарування 22/100 ч. будівлі № 43 по вул. Леніна у м. Білгород-Дністровський Одеської області з моменту його укладення; 3) зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 в натурі 22/100 ч. будівлі № 43 по вул. Леніна у м. Білгород-Дністровський Одеської області; 4) поновити за ОСОБА_4 право власності на 22/100 ч. будівлі № 43 по вул. Леніна у м. Білгород-Дністровський Одеської області, що складається з: прибудови під літерою «А1», площею 49,3 кв. м.; льоху під літерою «а1», площею 28,3 кв. м.; підвалу під літерою «А5», площею 21,0 кв. м., загальною площею 98,6 кв. м..

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у грудні 2010 р. вона придбала 22/100 ч. будівлі № 43 по вул. Леніна у м. Білгород-Дністровський Одеської області (далі Нежитлове приміщення) у ОСОБА_8 за договором дарування від 03.12.2010 р., сплативши при цьому останньому - 30 000 доларів США.

Вона тривалий час хворіла, не працювала. Належне їй нежитлове приміщення здавала в оренду. У звязку з хворобою, необхідністю кваліфікованого лікування, за порадою лікарів, вона переїхала проживати до м. Києва. Кошти від оренди витрачала на проживання та лікування в м. Києві. У 2014 р. прийняла рішення продати нежитлове приміщення. Вважаючи, що договір дарування є відплатним, не маючи змоги бути особисто присутньою при укладенні договору відчуження, вона у нотаріуса склала довіреність. Після укладення спірного договору дарування вона взнала, що надала довіреність на укладення безвідплатного договору. Маючи гостру необхідність у грошах на лікування, вона не бажала безкоштовно відчужувати належне їй нерухоме майно. Довіреність на імя ОСОБА_9 на дарування належного їй нерухомого майна була складена внаслідок помилки щодо правової природи правочинів дарування та купівлі-продажу.

Договір дарування укладено внаслідок її помилки, оскільки вона бажала укладення договору купівлі-продажу. Якщо б вона була присутньою при укладенні договору відчуження, вона не уклала б договір дарування, наполягала б на укладенні договору купівлі-продажу. Внаслідок її помилки щодо природи правочину, різниці у наслідках, підписаний 27.05.2015 р. договір дарування не відповідає її волевиявленню.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2016 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Приватний нотаріус ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Від інших осіб, які беруть участь у справі, письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надійшло.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела факт помилки під час видачі довіреності. Наявна у справі інша довіреність позивачки від 10.03.2015 р. на продаж нежитлового приміщення свідчить про обізнаність позивачки у наслідках договорів дарування та купівлі-продажу (а. с. 181 184).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 237, 239, 244, 245, 655, 717, 719 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі доказів.

Встановлено, що ОСОБА_4 придбала нежитлове приміщення за договором дарування від 03.12.2010 р. (а. с. 7 9).

Намагаючись провести відчуження нежитлового приміщення, ОСОБА_4 10.03.2015 р. видала нотаріальну посвідчену довіреність на продаж нежитлового приміщення (а. с. 77), але пізніше 13.05.2015 р. ОСОБА_4 видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_9 подарувати належне їй нежитлове приміщення ОСОБА_5 (а. с. 174).

27.05.2015 р. ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_4, за нотаріально посвідченим договором подарував спірне нежитлове приміщення ОСОБА_5 (а. с. 50 51, 70).

Між сторонами виникли правовідносини представництва, визнання недійсним одностороннього правочину (видачі довіреності), визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків його недійсності.

За правилами, передбаченими ст. 237, 239, 244, 245, 655, 717, 719 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивачка придбала спірне нежитлове приміщення за договором дарування, спочатку видала нотаріальну посвідчену довіреність на продаж нежитлового приміщення, а пізніше видала нотаріально посвідчену довіреність на дарування нежитлового приміщення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачка усвідомлювала значення своїх дій, розуміла різницю у наслідках між договором купівлі-продажу та договором дарування.

Доводи апелянта про укладення договору дарування внаслідок її помилки щодо наслідків договорів дарування та купівлі-продажу, не зясування причин не укладення договору купівлі-продажу за довіреністю від 10.03.2015 р., причин укладення договору дарування за довіреністю від 13.05.2015 р., укладення договору дарування не відповідало її внутрішній волі, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з встановлених по справі обставин. Відповідно до розяснень, які містяться в ч. 4 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, колегія судді зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову. За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Позивачка, скориставшись наданими їй правами, просила визнати недійсною видану нею довіреність від 13.05.2015 р. на імя ОСОБА_9 для укладення договору дарування. Разом з тим, позивачка не визначила останнього відповідачем по справі.

Суд першої інстанції не усунув вказані недоліки з використанням положень ст. ст. 33, 119, 120, 122 ЦПК України. Апеляційний суд, виходячи з його повноважень, позбавлений цієї можливості (ст. 303 ЦПК України).

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_4 є необґрунтованою, а тому її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3