Справа № 464/584/14 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/1131/17 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Львівського комунального підприємства «Житловик-С», за участі третьої особи органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, зобов"язання зареєструвати місце проживання, -

в с т а н о в и л а:

11 червня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, яку мотивує тим, що після ухвалення рішення їй стали відомі обставини, які є істотними, і які не були і не могли бути їй відомі під час розгляду цієї справи, а саме: позивачка приховала факт своєї реєстрації по АДРЕСА_2; також ввела суд в оману, повідомивши, що зверталася до неї з проханням вселити її у спірну квартиру; надала суду неправдиві пояснення про свого батька - ОСОБА_6, оскільки згідно запису у свідоцтві про народження її батьком є інша особа.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв"язку з нововиявленими обставинами рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року - відмовлено.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року оскаржила заявниця ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак підлягає скасуванню. Покликається на приписи ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 33 ЦПК України.

Зазначає, що судом першої інстанції не перевірено ту обставину, що ні заявниця, ні інші відповідачі за позовною заявою ОСОБА_3 про визнання права на користування жилим приміщенням та зобов»язання здійснити реєстрацію місця проживання не знімали її з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, а тому є неналежними відповідачами у справі. Дана обставина при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом не перевірена. Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги підстави скасування судом апеляційної інстанції ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 02 листопада 2015 року.

Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий судовий розгляд для встановлення належного відповідача.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення такої, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов"язків має право на справедливий судовий розгляд.

Встановлено, що в січні 2014 року ОСОБА_3. звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею та її неповнолітньою донькою ОСОБА_7 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати ЛКП «Житловик-С» відновити її реєстрацію у вказаній квартирі. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що з 06 червня 2000 року була зареєстрована у вказаній квартирі разом із батьками, набувши права користування нею, однак з грудня 1998 року виховувалась і проживала у дитячому будинку, оскільки батьків було позбавлено батьківських прав щодо неї. В жовтні 2013 року закінчила навчання в інтернаті та мала намір повернутись на постійне місце проживання у спірну квартиру, де зареєстрована. Проте, відповідачі проти цього заперечили та повідомили, що 20 жовтня 2013 року її було знято з реєстрації у вказаній квартирі. Вважає таке незаконним, оскільки заяви про зняття з реєстрації не подавала, іншого житла не має. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї народилася донька, ОСОБА_7, яка після народження також вправі проживати у цій квартирі, право на користування якою належить їй, як матері дитини.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та неповнолітньою ОСОБА_7 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 липня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилено, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 06 травня 2014 року залишено без змін.

Згідно зі ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об'єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 1981 року «Про практику перегляду судами у зв»язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал і постанов у цивільних справах, що набрали законної сили» із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року, роз»яснено що, перевіряючи обґрунтованість заяви чи подання про перегляд судових рішень, суд виходить із загальних положень про докази, у тому числі про належність і допустимість засобів доказування, обов"язку доказування і подання доказів.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» № 4 від 30.03.2012 року роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 ст.361 ЦПК України).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно п.4 цієї Постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Пунктом 5 указаної Постанови Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив судам, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі, чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України, або які могли бути встановлені при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.

Відмінність нововиявлених обставин від нових доказів полягає в тому, що нові докази - це відомості про обставини справи, які досліджувалися судом, проте ці докази з тих чи інших причин не були надані суду під час розгляду справи. Такі докази за наявності встановлених в законі підстав можуть бути надані суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи (ч.2 ст.303 ЦПК України), а не прийматись судом як нововиявлені обставини.

Пунктом 7 постанови роз'яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК).

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, які заявник вважає нововиявленими, є по суті обставинами, які досліджувалися в ході судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій. Так, судом досліджувалися питання щодо проживання та реєстрації ОСОБА_3 за місцем проживання її батьків (квартирі АДРЕСА_1), щодо реєстрації ОСОБА_3 на АДРЕСА_3 досліджувалися обставини зняття останньої з реєстрації та інші обставини, що мали істотне значення для правильного вирішення справи. В частині позовних вимог щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 судом відмовлено, а пред'явлення позову до неналежних відповідачів не встановлено.

З врахуванням викладеного, заявник не навів суду істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі йому на час розгляду Сихівським районним судом м. Львова справи, а відтак, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у зв'язку із її необґрунтованістю.

Таких обставин заявник не навела і суду апеляційної інстанції.

А відтак, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обставини зазначені заявником, як нововиявлені, в розумінні вимог ст. 361 ЦПК України такими не є.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином, кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв'язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1.ч.1. ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.