"17" жовтня 2017 р. Справа № 363/2089/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.

за участі секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді Київської області скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з даною скаргою, про визнання строку на подання скарги пропущеним з поважних причин та поновити строк; визнання постанови про поновлення виконавчого документа стягувачеві від 20.04.2017 року винесену державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 по ВП 50342357 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 3 654,00 грн. протиправною, незаконною та скасувати вказану постанову; визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.04.2017 року винесену державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 ВП 50342012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 200 214,49 грн, протиправною та незаконною та скасувати вказану постанову; зобовязати державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 поновити виконавче провадження та привести виконавче провадження у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження». Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 21.05.2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 6 654,00 грн. та 200 214,49 грн. На підставі даного рішення 08.07.2015 року Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчі листи.

20.04.2017 року державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 винесено постанови по ВП №50342357 та по ВП №50342012 про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказані постанови ОСОБА_1 отримав 16.05.2017 року, однак скаржник не згоден з вищевказаними постановами, вважає їх не законними та просить скасувати, оскільки державним виконавцем проведено виконавчі дії не повно, не встановлено в повній мірі рухоме та не рухоме майно, не витребувано необхідну інформацію для встановлення наявності у боржника майна, здійснення ним підприємницької діяльності.

Скаржник та представник скаржника в судове засідання не зявились, про день та час розгляду скарги повідомлені належним чином. Представник скаржника через канцелярію суду подав заяву в якій скаргу підтримує, просить про її задоволення та розглянути без його участі.

Державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2, в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду скарги повідомлялась в установленому законом порядку причини неявки суду невідомі, витребуване судом виконавче провадження №50342357 та виконавче провадження №50342012 до суду не надіслано.

Відповідності до приписів статті 386 ЦПК України неявка сторін повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України передбачено, що скаргу необхідно подати до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав чи свобод.

Заявником зазначено, що постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.04.2017 року отримано лише 16.05.2017 року, таким чином 10-дений термін на оскарження ОСОБА_1 не пропущено, оскільки скаргу направлено до суду 24.05.2017 року, тому суд вважає, що скарга подана до суду у визначені законодавством строки.

Як вбачається, з копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20.04.2017 року ВП №50342357, яка міститься в матеріалах справи, винесеною державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального Управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, при примусовому виконанні виконавчого листа №363/4482/14-ц виданого 08.07.2015 року Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу 3 654,00 грн., виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Разом з тим п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік для повернення виконавчого документа стягувачу, а саме якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Враховуючи вищевикладене та те, що державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 на адресу суду будь-яких заперечень з приводу поданої скарги надано не було; також не було заявлено будь-яких клопотань щодо надання, витребування та долучення документів, як доказів по справі, судом вирішується питання щодо заявлених вимог на підставі наданих до суду документів.

Таким чином, суд вважає, вимога щодо визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.04.2017 року винесену державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 по ВП №50342357 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 3 654,00 грн. підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушення закону, а саме статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем не в повній мірі виконані вимоги закону.

Відносно вимоги щодо визнання постанови про повернення виконавчого документа стягнувачеві від 20.04.2017 року винесену державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 по ВП №50342012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 200 214,49 грн., не доведеною, оскільки в матеріалах скарги відсутні будь-які докази існування даної постанови.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1, 17, 37, 47 Законом України «Про виконавче провадження», статтями 5-15, 383 - 387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа державний виконавець Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу задовольнити частково.

Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.04.2017 року винесену державним виконавцем Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 по ВП №50342357 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 3 654,00 грн. скасувати.

Зобовязати державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві ОСОБА_2 поновити виконавче провадження та привести виконавче провадження у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження».

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Д. Рудюк