У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 5 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 19 366 доларів США, зі сплатою 11 % річних, строком користування до 25 березня 2015 року. ОСОБА_3 належним чином умови кредитного договору не виконав, в результаті чого станом на 1 червня 2015 року виникла заборгованість, яка складається з: 17 146,34 доларів США (що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 360 900 грн 6 коп.) - заборгованість за кредитом, 3 225,91 доларів США (що за курсом Національного банку України складає 67 899 грн 68 коп.) - заборгованість за відсотками; 8 300,44 доларів США (що за курсом Національного банку України складає 174 709 грн 55 коп.) - пеня.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АКПІБ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, унаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги.

Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 5 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що правовідносини сторін кредитного договору припинилися з виконанням судового рішення про стягнення заборгованості, а тому ОСОБА_3 звільнений від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та кредитор позбавлений права на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання виконано належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 26 березня 2008 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого боржник отримав кредит в сумі 19 366 доларів США, зі сплатою 11 % річних, строком користування до 25 березня 2015 року.

17 грудня 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «АКПІБ» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого первинний кредитор передає, а новий кредитор приймає кредитний портфель, внаслідок чого новий кредитор набуває всіх прав вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, включно з правом вимагати від позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань. Згідно даного договору відбулося відступлення права вимоги.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2012 року з ОСОБА_3 на користь первісного кредитора ПАТ «АКПІБ» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 134 991 грн 61 коп. та судовий збір в сумі 1 349 грн 92 коп.

Судами також установлено, що ОСОБА_3 виконано судове рішення, боргові зобов'язання у розмірі 134 991 грн 61 коп. сплачені, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2015 року ВП №44704674.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 1 червня 2015 року, у відповідача виникла заборгованість, яка складається з: 17 146,34 доларів США (що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 360 900 грн 06 коп.) - заборгованість за кредитом, 3 225,91 доларів США (що за курсом Національного банку України складає 67 899 грн 68 коп.) - заборгованість за відсотками; 8 300,44 доларів США (що за курсом Національного банку України складає 174 709 грн 55 коп.) - пеня.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судами не звернуто уваги доводи представника позивача про те, що Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2012 року з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 134 991 грн 61 коп. станом на 2 лютого 2011 року, яке фактично виконане 15 травня 2015 року. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 5 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 31 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик