Провадження № 2-во/752/33/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2017 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

з участю секретарів Бурлака Т.М., Мархотка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд: розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму винагороди за договором № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у розмірі 558 793 грн. 78 коп.; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 55 000 грн.

У лютому 2014 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд: розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму винагороди за договором № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у розмірі 558 793 грн. 78 коп.; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У квітні 2014 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд: розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму винагороди за договором № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у розмірі 851 122 грн. 07 коп.; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У серпні 2014 року позивач збільшила позовні вимоги, за заявою про збільшення позовних вимог просила суд: розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму винагороди за договором № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у розмірі 934 721 грн. 30 коп.; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

У липні 2015 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, за якою просила суд: розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму винагороди за договором № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних у розмірі 2 142 383 грн. 56 коп.; стягнути з відповідача суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, зазначила про те, що 30 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 (замовником) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (виконавцем), який діяв на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 від 24.12.2001 року, укладено договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування. Згідно п. 1.1 вказаного договору, позивач доручила, а відповідач взяв на себе зобов'язання бути захисником її сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на досудовому слідстві у ГСУ МВС України за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, кримінальна справа № 56-1937. Відповідно до п. 4.1 договору, за надане юридичне обслуговування замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі - 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.10.2009 року - 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

На виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем договору на юридичне обслуговування, ОСОБА_1 01.12.2009 року, сплатила СПД ОСОБА_2, передбачену договором винагороду, що відповідач підтвердив, здійснивши на зворотному боці договору напис, яким підтвердив факт отримання коштів у сумі 50 000 доларів США та поставив підпис.

Відповідно до п. 2.2 договору на юридичне обслуговування, обов'язки виконавця за цим договором будуть вважатись виконаними у повному обсязі після прийняття рішення ГСУ МВС України (прокуратурою м. Києва) про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3

Позивач стверджує, що відповідач не здійснив жодних дій спрямованих на захист інтересів сина, не був залучений у якості захисника у кримінальній справі, чим порушив умови договору. Тобто відповідач, повністю проігнорувавши взяті на себе зобов'язання згідно договору № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, не виконує умови договору, у зв'язку з чим ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти сплачені нею згідно умов договору, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, своєю повною бездіяльністю та невиконанням умов договору на юридичне обслуговування, завдав їй моральну (немайнову) шкоду, яка виразилась в постійному переживанні з приводу того, що підписуючи договір з відповідачем, позивач мала на меті допомогти сину, у зв'язку з порушенням кримінальної справи відносно нього, але відповідач безвідповідально поставився до своїх обов'язків, що призвело до виникнення у позивачки пригнічення, стану безпорадності, знервованості. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 50 000,00 гривень, які просить стягнути з відповідача на її користь.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на те, що умови договору ним виконувались, на підтвердження чого він надав письмові докази, а саме: правовий висновок та договір про співробітництво від 09.11.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4., який, як стверджує відповідач, звертався до органів слідства з метою виступати в якості захисника сина позивача у кримінальній справі, але йому було у цьому відмовлено. Оскільки він знайшов захисника ОСОБА_4, який повинен був виконувати поставлені ОСОБА_1 завдання по договору, то вважає, що повністю виконав його умови.

Крім того, відповідач стверджує, що не отримував винагороду, передбачену договором на юридичне обслуговування у розмірі 50 000 доларів США, укладеного з позивачем, підписи на зворотній стороні договору належать не йому, а іншій особі, оскільки вказаних написів та підписів на договорі не проставляв. Також зазначив, що ОСОБА_1 порушила умови договору на юридичне обслуговування, а саме не повідомила, що її син знаходиться у розшуку, не поставила перед відповідачем конкретні цілі та завдання та не зверталась до відповідача з претензією про порушення умов договору зі сторони відповідача. Вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, просив суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних відносин.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 24.12.2001 року Подільською районною у м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_2 видано свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи, про що зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ № НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 49). Згідно довідки № 2081/01 від 27.12.2001 року, виданої Головним міжрегіональним управлінням статистки у м. Києві, види діяльності СПД ФО ОСОБА_2 - діяльність адвокатських об'єднань та індивідуальна адвокатська діяльність (т. 1 а.с. 48).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 13.01.2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 включений до Єдиного державного реєстру 24.12.2001 року - основний вид економічної діяльності - діяльності у сфері права (т. 1 а.с. 47).

30 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 укладено договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування (т. 1 а.с. 44,45,45 зворот).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, ОСОБА_1 (замовник) доручила, а ОСОБА_2 (виконавець), взяв на себе зобов'язання бути захисником сина ОСОБА_1 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на досудовому слідстві в ГСУ МВС України у кримінальній справі за ознаками складів злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України, кримінальна справа № 56-1937.

Згідно п. 4.1 договору, за надане юридичне обслуговування замовник сплачує виконавцю винагороду в розмірі - 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ станом на 30.10.2009 року - 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 905 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2 договору на юридичне обслуговування, обов'язки виконавця за цим договором будуть вважатись виконаними у повному обсязі після прийняття рішення ГСУ МВС України (прокуратурою м. Києва) про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 Згідно п. 8.1 договору, останній укладений на строк до повного виконання своїх зобов'язань.

Згідно п. 8.2 договір може бути змінений, доповнений, припинений або достроково розірваний за взаємною згодою сторін з обов'язковим письмовим повідомленням кожної за 14 календарних днів.

Окремо суд звертає увагу на ту обставину, що договір від 30.10.2009 року у жодному з його пунктів не містить адреси для листування, зокрема, виконавця договору - відповідача ОСОБА_2, що, на думку суду, унеможливило виконання п. 8.2 договору щодо здійснення письмового повідомлення замовником виконавця договору про його розірвання за 14 календарних днів.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач мотивує позовні вимоги тим, що відповідач не вчинив жодних дій, направлених на виконання п. 1.1 договору від 30.10.2009 року, а саме - виконання зобов'язань щодо захисту сина позивача - ОСОБА_3, 1975 р.н., на досудовому слідстві в ГСУ МВС України за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 3, ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28,ч. 2 ст. 358 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що він в інтересах ОСОБА_1, уклав договір про співробітництво від 09.11.2009 року з адвокатом ОСОБА_4., який спрямований на надання адвокатом ОСОБА_4. правової допомоги ОСОБА_2 на досудовому слідстві щодо захисту ОСОБА_3, яким передбачено, що надання правової допомоги буде здійснюватись шляхом надання інформаційної підтримки, консультацій, аналітичних матеріалів, аналізу нормативно-правових документів, інформаційних довідок, виконання адвокатом ОСОБА_4., як особою зі статусом адвоката інших завдань, поставлених замовником. Крім того, відповідачем надавались усні консультації та роз'яснень норм чинного законодавства, а також складено правовий висновок.

Аналізуючи письмові докази, надані сторонами в обґрунтування позовної вимоги та заперечень по суті вказаної позовної вимоги, наявні в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступне.

З листів Головного слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України від 31.01.2014 року (т. 1 а.с. 77), від 27.02.2014 року (т. 1 а.с. 98), від 26.06.2014 року (т. 1 а.с. 220), від 26.08.2014 року (т. 2 а.с. 1), від 10.05.2016 року (т. 4 а.с. 152) вбачається, що Головним слідчим управлінням МВС проводилось досудове слідство в кримінальній справі № 56-1937 за обвинуваченням ОСОБА_3 та інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 3, ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28,ч. 2 ст. 358 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України. 03.09.2009 року в ході досудового слідства оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_3 10.08.2010 року з матеріалів вказаної кримінальної справи в окреме провадження виділено матеріали кримінальної справи стосовно ОСОБА_3, якій присвоєно номер 24-146. Кримінальне провадження № 0000054 від 08.01.2013 року розпочато за матеріалами кримінальної справи № 24-146. В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про допуск як захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 В ході досудового слідства у кримінальній справі відносно ОСОБА_3, 1975 р.н., постанова про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_3 не виносилась.

Аналізуючи доказ, на який посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції - договір про співробітництво від 09.11.2009 року, укладений ОСОБА_2 з адвокатом ОСОБА_4., суд приходить до висновку, що вказаний вище договір не свідчить про виконання обов'язків відповідача перед позивачем, передбачених договором на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, оскільки, в договорі не має будь-яких відомостей, які б свідчили про надання дозволу ОСОБА_1, як законного представника сина та не має згоди її сина, на укладення договору, їх поінформованість щодо ролі, завдань та цілей ОСОБА_4 у кримінальній справі, порушеній відносно сина позивача. Натомість, будь-яких доказів, які б свідчили про реальне виконання відповідачем умов договору № 008/10/09 від 30.10.2009 року відповідачем суду не надано, як і доказів, які б свідчили про неможливість виконання відповідачем договору з обставин, які від нього не залежали.

Щодо правового висновку № 01/11-09 від 02.11.2009 року, на який, як на доказ виконання умов договору від 30.10.2009 року посилається відповідач, суд зазначає, що сам по собі вказаний правовий висновок жодним чином не свідчить про виконання відповідачем обов'язків, які останній на себе прийняв щодо захисту у кримінальній справі особи відповідно до п.1.1. договору в розумінні обов'язків захила, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України (в ред. 1960 року). Доказів отримання вказаного правового висновку позивачем в розпорядження суду також не надано.

Таким чином, матеріали цивільної справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем зобов'язань щодо захисту сина позивача - ОСОБА_3, 1975 р.н., на досудовому слідстві в ГСУ МВС України за ознаками складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212; ч. 3, ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28,ч. 2 ст. 358 ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст.28, ч. 3 ст. 212; ч. 2 ст. 209, ч. 5 ст. 191 КК України, тобто виконання умов п. 1.1 договору № 008/10/09 від 30.10.2009 року.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Умовами договору № 008/10/09 від 30.10.2009 року не передбачено припинення договору внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, внаслідок чого вказаний договір в порядку ст. 611 ЦК України може бути розірваний в судовому порядку.

Суд виходить з того, що відповідачем не надано доказів належного виконання останнім зобов'язань, встановлених п. 1.1 договору № 008/10/09 від 30.10.2009 року, а, відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підтвердження виконання п. 4 договору щодо оплати послуг виконавця за договором, позивач надала суду копію договору на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, на звороті якого зазначено наступне: «Відповідно до п. 4.1 договору отримано 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США, що становить 400 000 (чотириста тисяч) гривень. Підпис особи. ОСОБА_2 01.12.2009 року», в подальшому судом оглянуто оригінал зазначеного договору із вказаним написом.

Відповідач заперечував проти справжності та належності йому вказаного підпису та отримання грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США в якості оплати за договором від 30.10.2009 року.

З метою підтвердження або спростування вказаних обставин, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2014 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами виконання якої 04.02.2015 року до суду надійшов висновок № 523/тдд від 02.02.2015 року.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2015 року у справі призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами виконання якої до суду 08.06.2015 року надійшов висновок експертів № 3356/3357/15-32/8237/15-32 від 19.05.2015 року.

Так, згідно висновку експерта № 523/тдд від 02.02.2015 року, складеного експертом Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_5, підпис, який розміщений на зворотній стороні договору № 008/10/09 від 30.10.2009 року, що укладений між сторонами у справі, виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою.

Згідно висновку експертів № 3356/3357/15-32/8237/15-32 від 19.05.2015 року підпис від імені ОСОБА_2, що міститься зліва від запису його прізвища на зворотній стороні другого аркуша договору № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів; підпис від імені ОСОБА_2, що міститься зліва від запису його прізвища на зворотній стороні другого аркуша договору № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний ОСОБА_2; рукописний текст «Відповідно до п. 4.1 Договору отримано 50 000 (п'ятдесят тис) доларів США, що становить 400 000 (чотириста тис) гривень.» підпис, текст «ОСОБА_2» та дата «01.12.2009 р.», розміщені на зворотній стороні договору № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30 жовтня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виконаний ОСОБА_2

У судовому засіданні 04.05.2017 року отримано роз'яснення від експерта ОСОБА_6 щодо складеного в тому числі і нею висновку, яка висновок підтримала, зазначила, що вважає останній повністю правдивим, таким, що складений з повним дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд приймає як належний та допустимий доказ висновок, складений трьома експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3356/3357/15-32/8237/15-32 від 19.05.2015 року, оскільки викладені висновки судових експертів містять докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, надані чіткі висновки з поставлених запитань, які узгоджуються із іншими залученими до матеріалів справи доказами як окремо, так і у їх сукупності. Жодних доказів, які б свідчили про необґрунтованість висновків судової експертизи, або суперечливість їх іншим матеріалам справи, або таких, які б викликали сумніви в його правильності, в розпорядження суду не надано, а тому суду відсутні підстави вважати вказаний висновок судової експертизи необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або викликає сумніви в його правильності, у зв'язку із чим суд приймає даний висновок до уваги.

У той же час, суд відхиляє доводи відповідача щодо необґрунтованості, неправильності та неповноти вказаного висновку з посиланням на те, що відносно одного із експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз - ОСОБА_7 - відкрито кримінальне провадження, а тому наявні сумніви в неупередженості даного експерта, оскільки вказані твердження відповідача носять оціночний характер та не спростовують складеного висновку, з цих же підстав відповідачу було відмовлено і у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

З урахуванням доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що в ході розгляду справи доведено обставину отримання відповідачем від позивача 01.12.2009 року плати за договором у розмірі 50 000 доларів США, що станом на момент отримання становило 400 000 грн.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено судом, що відповідач не виконав зобов'язання встановленого п. 1.1. договору, суд надходить до висновку про те, що договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року підлягає розірванню на підставі ст. 611 ЦК України та ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума плати за вказаним договором у розмірі 50 000 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу НБУ станом на липень 2015 року становить 1 099 500 гривень.

Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних у даному випадку задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

В частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Особа (фізична або юридична) має право вимагати компенсації завданої їй моральної шкоди в будь-якому випадку порушення її прав незалежно від того, чи передбачене таке право договором або законом.

Так, під моральною шкодою Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, розуміються втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до положень частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація.

Суд має оцінювати при визначенні розміру моральної шкоди критерії її заподіяння.

Оцінюється глибина фізичних та душевних страждань, яка визначається в залежності від особистих властивостей психіки потерпілого та характеру шкоди, яка йому завдана та інші обставини, що мають істотне значення (тривалість страждань, істотність вимушених змін у способі життя потерпілого, можливість усунення негативних наслідків, які виникли в результаті посягання на права особи тощо).

Суд зазначає, що вимоги позивача щодо стягнення 50 000 гривень моральної шкоди не є обґрунтованими, оскільки будь-яких доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди суду не надано, як і не надано доказів, які б доводили наявність обставин завдання моральної шкоди.

Враховуючи викладене вище, суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, розірвання договору № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, стягнення на користь позивача плати за вказаним договором

Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, ст. 22, 23, 526, 527, 530, 610, 611 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» , суд -

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Розірвати договір № 008/10/09 на юридичне обслуговування від 30.10.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи НОМЕР_2 від 24.12.2001 р.)

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 плату за договором у розмірі 1 099 500 гривень.

Стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 8 000 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя