Провадження № 22ц/790/5134/17 Головуючий 1-ї інстанції Іванова І.В.
Справа № 639/7506/15 Доповідач Бровченко І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченко І.О.,

суддів колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Афонін1 К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визначення частки, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 5/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Харків, вул. Федора Руденка, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 10 травня 2013 року.

У червні 2016 року позивач уточнила позовні вимоги та просила встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_8, який помер 26 січня 1994 року; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, яка померла 13 червня 2008 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 18 березня 2016 року П'ятою Харківською нотаріальною конторою ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати право власності на 5/8 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Харків, вул. Федора Руденка, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 10 травня 2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 січня 1994 року помер її дідусь ОСОБА_8 На час смерті йому та його дружині ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належав будинок з надвірними спорудами № 14 по вул. Федора Руденка в м. Харкові. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 були бабуся ОСОБА_7, батько ОСОБА_6, дядько ОСОБА_9 На момент смерті зі спадкодавцем проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Дружина померлого ОСОБА_7 та його син ОСОБА_6 проживали разом зі спадкодавцем, а після смерті вступили в управління майном, а отже є такими, що прийняли спадщину. Інший син померлого ОСОБА_9 спадщину не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини нотаріусу не подав, разом з батьками не проживав. Таким чином після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_6, які мали кожен право на спадкування по ? частині спадкового майна. 13 червня 2008 року померла ОСОБА_7. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 були її батько ОСОБА_6 та дядько ОСОБА_9 Спадщина після смерті ОСОБА_7 складалася з1/2 частини будинку, якою вона володіла на праві власності, та ? будинку, право на спадкування якої вона отримала після смерті свого чоловіка ОСОБА_8 Таким чином після смерті ОСОБА_7 її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_9 мали право на спадкування по 3/8 частини вищезазначеного будинку. Також, не оформивши свого права на спадкове майно, 10 травня 2013 року помер ОСОБА_6. До складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входили ? частина спірного будинку, право на спадкування якої він мав після смерті свого батька ОСОБА_8, та 3/8 частини будинку, право на спадщину якої він мав після своєї матері ОСОБА_7 10 жовтня 2008 року помер ОСОБА_9 За свого життя заяву про прийняття спадщини після своєї матері ОСОБА_7 він не подавав. Однак заяви про прийняття спадщини у встановлений строк подали його син та дочка, які є відповідачами у справі. Таким чином вона має право на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6 5/8 частин будинку з надвірними спорудами № 14 по вул. Руденка в м. Харкові, на спадкування яких мав право її батько. У встановлений законом строк вона звернулась до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На заяву позивача щодо видачі свідоцтва про право на спадщину вона двічі отримала відмову через відсутність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно, оригінали яких утримуються відповідачем ОСОБА_3.

Крім того, після отримання примірника зустрічного позову вона дізналася про видачу 18 березня 2016 року нотаріусом свідоцтв про право на спадщину на частку у спадковому майні відповідачам. Вважає, що вказані свідоцтва незаконні і порушують її права, оскільки відповідачі приховали від нотаріуса факт проживання ОСОБА_6 зі своїм батьками ОСОБА_8 і ОСОБА_7 у спірному будинку на час їх смерті, а відповідно і факт прийняття ним спадщини після смерті батьків. Внаслідок цього нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на майно, право на спадкування якого має вона.

28 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про надання їй право на спадкування після свого дядька ОСОБА_6, який помер 10 травня 2013 року, разом з його дочкою ОСОБА_4 в одній черзі та рівних частках.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги після свого батька ОСОБА_6 згідно ст. 1261 ЦК України. Вона, племінниця ОСОБА_6, за відсутності спадкоємців першої черги мала б право на спадкування тієї частини спадщини після смерті ОСОБА_6, яка належала б за законом її батькові ОСОБА_9 та спадкоємця другої черги після нього згідно ст. 1262 ЦК України. Протягом тривалого часу, з 2005 року до дня смерті ОСОБА_6, вона проживала разом із своїм дядьком ОСОБА_6 в спірному будинку, опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала всю іншу необхідну допомогу своєму дядьку ОСОБА_6, який через похилий вік, хвороби та відсутність будь-яких власних коштів для існування був в безпорадному стані. Позивач за первісним позовом за цей час не тільки не надавала будь-якої допомоги, опіки чи піклування батькові, але й жодного разу не спілкувалась з ним. За таких обставин, у неї виникло право на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом із спадкодавцем першої черги ОСОБА_4 в рівних частках, у відповідності з приписами ч. 1 ст. 1267 ЦК України, тобто по ? частині спірного будинку. Спадщину після ОСОБА_6 вона прийняла, звернувшись із відповідної заявою до 5-ї ХДНК.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудам № 14 по вул ОСОБА_10 в місті Харкові в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_6, який помер 10 травня 2013 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволені зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені її зустрічного позову та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржується та відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України судовою колегією не перевіряється.

Вислухав доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявним в матеріалах справи доказами, що 26 січня 1994 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 271375, видане 27 січня 1994 року.

На час смерті ОСОБА_8 та його дружині ОСОБА_7 на праві спільної часткової власності належав будинок з надвірними будівлями № 14 по вул. Федора Руденка (колишня назва вул. Горянська) в м. Харкові, що підтверджується відповіддю КП «ХМБТІ» від 10 січня 2014 року та договором дарування від 26 грудня 1962 року.

Після смерті ОСОБА_8, 26 січня 1994 року, залишилася спадщина у вигляді ? частини вищевказаного будинку. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 були, його дружина ОСОБА_7 та два сини ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Сторони у справі не заперечували той факт, що дружина ОСОБА_8, ОСОБА_7, на день смерті чоловіка (спадкодавця) 26 січня 1994 року мешкала разом з ним у будинку № 14 по вул. Федора Руденка в м. Харкові, була зареєстрована у цьому будинку, а також володіла на праві власності 1/2 частиною зазначеного будинку на підставі договору дарування від 26 грудня 1962 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем за первісним позовом не доведено той факт, що ОСОБА_6 на момент смерті спадкодавця ОСОБА_8, який помер 26 січня 1994 року, проживав разом з ним та відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину у вигляді ? частини спірного будинку прийняла його дружина ОСОБА_7, а тому з урахуванням належності їй на праві власності у цьому будинку ? частини , після її смерті 13 червня 2008 року відкрилася спадщина на будинок № 14 по вул. Ф. Руденка в м. Харкові в цілому.

ОСОБА_6 на момент смерті матері ОСОБА_7, яка померла 13 червня 2008 року, мешкав разом з нею у спірному будинку, що визнає позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3

Окрім того ОСОБА_6 11 грудня 2008 року надав до П'ятої ХДНК заяву про прийняття спадщини після я смерті матері ОСОБА_7, що мешкала в м. Харкові по вул. Ф. Руденка, 14.

ОСОБА_6 прийняв спадщину у встановленому законом порядку та не оформивши своїх спадкових прав, помер 10 травня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина у вигляді ? частин будинку № 14 по вул. Ф. Руденка у м. Харкові.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_6) є донькою ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ІІІ-ВЛ № 387737.

23 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до П'ятої ХДНК з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька ОСОБА_6, померлого 10 травня 2013 року.

Відповідно до відповіді П'ятої Харківської державної нотаріальної контори від 02 червня 2014 року № 1731/02-14, ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_6, у зв'язку з ненаданням до нотаріальної контори оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що ОСОБА_6 дійсно був хворий (онкологічне захворювання), однак до смерті самостійно рухався, обслуговував себе.

Пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 співпадають з поясненнями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які були допитані за клопотанням позивача за зустрічним позовом. Так, свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_3 надавала допомогу ОСОБА_6, оскільки проживали в одному будинку. Однак ці свідки не підтвердили, що ОСОБА_6 був в безпорадному стані. Навпаки пояснили, що ОСОБА_6 до останніх днів самостійно пересувався, до смерті не вставав з ліжка декілька днів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не надано допустимих належних доказів, що ОСОБА_6 до останніх днів був на її утриманні, протягом тривалого часу, через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. ОСОБА_6 хоча і хворів на онкологічне захворювання, однак вільно пересувався, міг сам себе обслуговувати .

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали об'єктивного підтвердження.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував матеріальної допомоги, стороннього догляду та піклування.

Наявні в матеріалах справах докази свідчать про те, що спадкодавець хворів, але сам по собі факт наявності онкологічного захворювання не може свідчити про його безпорадний стан. Медична документація підтверджуюча, що ОСОБА_6 не міг сам забезпечувати свої потреби, знаходився в безпорадному стані та потребував постійного догляду, під час судового розгляду справи надана не була. З допитів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_16 не вбачається, що ОСОБА_6 через тяжку хворобу та похилий вік знаходився у безпорадному стані та був неспроможний своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку із чим потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 процесуальне рішення суду, прийняте по суті розглянутого ним питання не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді -