Номер провадження: 22-ц/785/4943/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту перебування неповнолітніх дітей на утриманні позивача, визнання припиненим договору про сплату аліментів, розірвання договору та звільнення від заборгованості по аліментам, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року,

встановила:

15.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 09.02.2015 року по 01.07.2016 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.02.2015 року; визнання припиненим з 09.02.2015 року та розірвання договору про сплату аліментів на дітей, укладений 19.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; звільнити ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам за договором від 19.07.2010 року з 09.02.2015 року у розмірі 375060 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після розлучення позивач та відповідач, як батьки дітей, домовились про проживання дітей з матір'ю, у зв'язку із чим було укладено договір про сплату аліментів, в якому визначено розмір аліментів, яки повинен був сплачувати батько дітей. Однак, у зв'язку із зміною відповідачем місця проживання, з 09.02.2015 року діти проживали постійно у позивача, та він у повному обсязі нас витрати по їх утриманню, а тому були припинені зобов'язання по спірному договору. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що з 01.07.2016 року донька стала постійно проживати з матір'ю а син з батьком, позивач вважав, що договір про сплату аліментів підлягає розірванню а він повинен бути звільнений від сплати заборгованості по вищенаведеному договору.

ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_2 та 01.11.2016 року подала до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів за договором про сплату аліментів у розмірі 388310,00 грн., яку мотивувала порушенням ОСОБА_2 умов спірного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт перебування на утриманні ОСОБА_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період з 09.02.2015 року по 01.07.2016 року та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.02.2015 року. Визнано припиненим з 09.02.2015 року та розірвано договір про сплату аліментів на дітей, укладений 19.07.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам за договором від 19.07.2010 року з 09.02.2015 року у розмірі 375060 грн. У задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі та задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянт подала заяву про відкликання апеляційної скарги та просила повернути скаргу, однак ухвалою суду у задоволені заяви було відмовлено, оскільки цивільно-процесуальне законодавство не передбачає можливості повернення апеляційної скарги на стадії розгляду справи по суті.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги судом встановлено наступні обставини та зроблені такі висновки.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 17.11.2000 року, в період якого у них народились спільні діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2010 року шлюб було розірвано, поділено спільне майно подружжя, та визначено наявна домовленість подружжя на те, що діти залишаються проживати з матір'ю (а/с 11).

19.07.2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладений договір про сплату аліментів на дитину, у п.2 якого зазначено: «у зв'язку із тим, що малолітні діти постійно проживають разом з матір'ю, за адресою АДРЕСА_2, платник зобов'язується щомісячно до досягнення кожним з дітей повноліття сплачувати аліменти на їх утримання в розмірі 3949,90 грн., що на момент укладення договору по курсу НБУ становить 500,00 доларів США» ( а/с 13). У пункті 11 Договору сторони зазначили, що одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається.

Правовідносини, пов'язані із сплатою аліментів на утримання дітей та загальні питання виконання зобов'язань за договорами врегульовані Сімейним Кодексом України (далі СК) та Цивільним кодексом України (далі ЦК).

Згідно ч.1 ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.1,2 ст. 189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Частиною другою статті 197 СК встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості ( ч.1,3 ст. 509 ЦК).

Зустрічне виконання зобов'язання визначено у ч.1-3 ст. 538 ЦК України. Так, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Таким чином суд дійшов висновку, що Сімейним кодексом України визначено, що за домовленістю між батьками, сплату аліментів бере на себе той з них, хто проживає окремо від дітей. В договорі, укладеному 19.07.2010 року, сторони взяли на себе зустрічні зобов'язання - ОСОБА_2 взяв на себе обов'язок по сплаті аліментів, у зв'язку із тим, що малолітні постійно проживають з матір'ю, що чітко зазначено у пункті 2 Договору.

У судовому засіданні позивачем доведено, що з 09.02.2015 року діти стали постійно проживати разом з ним, періодично відвідуючи матір, яка неодноразово змінювала місце свого проживання. З 01.07.2016 року донька виїхала від позивача і стала постійно проживати з матір'ю а син залишився на утриманні позивача. Даний факт був підтверджений актами сусідів о проживанні дітей від 09.02.2015 року (а/с 14) та 01.07.2016 року ( а/с 28), а також поясненнями свідків ОСОБА_7 (а/с 142), ОСОБА_8 (а/с 157), ОСОБА_9.(а/с159), ОСОБА_10 (а/с 158), ОСОБА_11 ( а/с 161), які пояснювали про постійне проживання з лютого 2015 року дітей у квартирі позивача за адресою АДРЕСА_1, кімнати якої влаштовані для проживання дітей.

Одночасно суд критично поставився до пояснень свідків з боку відповідача, які поясняли про постійне проживання обох дітей в період 2015-2016 року з матір'ю - ОСОБА_12 (а/с 143), ОСОБА_13 (а/с 162) - які як подруги, розповідали про те, що інколи бували у квартирі відповідача, - ОСОБА_14 (а/с 163) сусідка матері відповідача, яка також не часто бувала в квартирі матері відповідача, де бачила дітей та зустрічала їх у ліфті. Пояснення даних свідків є суперечливими між собою та поясненнями самої ОСОБА_3 щодо неодноразової зміни місця проживання в зазначений період.

Акт від 23.10.2016 року про проживання дітей за адресою АДРЕСА_3 у період з 09.02.2015 року по 30.06.2016 року ( а/с 65), на думку суду не є допустимим засобом доказування у розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України у зв'язку із тим, що не є фіксацією існуючого факту, а є ретроспективою, тобто розповідає про минуле, свідками чого були особи, які його підписали. Однак дані факти можуть бути доведені лише поясненнями самих свідків, наданих у судовому засіданні.

Судом не приймалися як належні докази, надані позивачем, у вигляді фото фіксації дітей у коридорі будинку та квартирі позивача, у зв'язку із тим, що дані фото стверджують по те, що діти бували у квартирі позивача в певні дні, фото за якими представлено суду, і не свідчать про постійне перебування дітей. Крім того факт частого перебування дітей в квартирі позивача не заперечує і відповідач.

Встановлення факту постійного перебування дітей з позивачем свідчить про те, що були змінені умови договору від 19.07.2010 року, що є підставою, згідно закону, для позивача припинити виконання умов зустрічного зобов'язання по сплати аліментів, а також має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, які виникли під час перебування дітей на утриманні боржника.

Звільнення ОСОБА_2 від заборгованості по сплаті аліментів за договором від 19.07.2010 року є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним договором.

Визнання у судовому засіданні порушення зобов'язання з боку ОСОБА_3, визначеного умовами договору від 19.07.2010 року, у відповідності до вимог ч.1 ст. 611 ЦК є підставою застосування в якості наслідків розірвання договору.

Суд також врахував, що у судовому засіданні ОСОБА_3 не заперечувала проти того факту, що під час перебування дітей у позивача, він належним чином ставився до утримання дітей та сплачував всі необхідні додаткові витрати, тому вважав, що розірвання договору та звільнення від сплати заборгованості по аліментам не порушує прав та законних інтересів неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов