АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9032/2017 Головуючий у 1 інстанції - Гуменюк А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Садикової Ольги Юріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму, обґрунтовуючи тим, що 10 січня 1990 року на ім`я ОСОБА_4 Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів видано ордер на житлове приміщення, зокрема на кватиру АДРЕСА_1. В зазначеному ордері членами родини наймача зазначено батьків наймача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Вказувала, що 08 грудня 1995 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб, і з того часу вона постійно проживала у вищезазначеній квартирі як член сім`ї наймача, однак зареєстрована за вказаною адресою не була. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер і її чоловік ОСОБА_4. 10 травня 2016 року позивач ОСОБА_3звернуласьШевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з проханням переоформити на неї договір найму на квартиру, однак їй було відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму задоволено.

Визнаноза ОСОБА_3право користування квартирою АДРЕСА_1.

ВизнаноОСОБА_3наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 у зв'язку зі смертю попереднього наймача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Садикова О.Ю. подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Вказувала, що судом не взято до уваги, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, якою вона має право користуватись. Зазначає, що жодного документу, який би був підставою для проживання в спірному жилому приміщенні у позивача не має.

В суді апеляційної інстанції апелянт та представник Київської міської ради підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач та її представник просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити , рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 січня 1990 року Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 видано Ордер на житлове приміщення № 110 на право заняттяквартири АДРЕСА_1. У вищезазначеному ордері членами родини ОСОБА_4 вказано його батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

08 грудня 1995 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого Цибулівською селищною радою Монастирищенського району Черкаської області 08 грудня 1995 року, актовий запис № 35.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві 2.04.2016 року, актовий запис № 5288.

Раніше померли батьки ОСОБА_4, про що свідчать Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 Серії НОМЕР_1, видане Відділом реєстрації смерті у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 та Свідоцтво про смерть ОСОБА_6 Серії НОМЕР_2, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 28 березня 2007 року.

Позивач пояснила, що з моменту укладення шлюбу, а саме з 08 грудня 1995 року, вона як дружина ОСОБА_4, спільно проживала з ним однією родиною та вела спільне господарство у квартирі АДРЕСА_1. На даний момент у квартирі не проживає, оскільки з грудня місяця 2016 року доглядає за хворою матір`ю. Позивач зауважила, що регулярно сплачує житлово-комунальні послуги згідно квитанцій та повідомлень, що виписані на ім`я її померлого чоловіка. Зазначила, що позов про виселення із квартири АДРЕСА_1, до неї пред`явлено не було.

На звернення позивача ОСОБА_3 до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації стосовно зміни договору найму на квартиру АДРЕСА_1, їйбуло відмовлено на тих підставах, що позивач ОСОБА_3 за вказаною адресою не зареєстрована, в ордері на жиле приміщення в складі сім`ї не значиться, квартиране приватизована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач як член сім'ї наймача, який помер, набула право користування квартирою АДРЕСА_1 і тому з нею повинен бути укладений договір найму житлового приміщення.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, так як судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального права, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем , житлово- експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством,установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову повідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

За приписами ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, чоловік позивачки, який був наймачем спірної квартири, ніколи письмової згоди, як передбачено ст.. 65 ЖК УРСР , на вселення та проживання позивачки в квартирі АДРЕСА_1 не надавав, вона ніколи не була прописана чи зареєстрована в спірній квартирі.

Достовірних та належних доказів того, що позивач постійно проживала в спірній квартирі, нею не надано. Пояснення свідків, на які посилається позивач, на думку колегії суддів, не можуть бути розцінені в даному випадку як належні та достовірні докази, оскільки покази свідків спростовуються наступними обставинами.

Сама позивач в судовому засіданні апеляційної інстанції визнала той факт, що вона постійно зареєстрована в місті Києві за адресою АДРЕСА_2, де мешкає її син із своєю сім'єю. За адресою реєстрації позивач весь час отримує медичне обслуговування, отримує пенсію, оплачує комунальні послуги.

Будь-яких письмових доказів проживання по АДРЕСА_1 позивач не надала.

Проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач до часу розгляду справи зберігає право користування житлом АДРЕСА_2, доказів того, що вона поселилася в установленому законом порядку в спірну квартиру та постійно в ній проживала суду не надала.

Крім того, право користування житлом з підстав , передбачених ст.. ст.. 64, 65 ЖК України, на які посилається позивач в своїх вимогах, особа може мати лише в одному житловому приміщенні і таке право зберігається позивачем за адресою АДРЕСА_2, а тому в квартирі АДРЕСА_1 позивач право користування житловою площею не набула, відповідно в задоволенні її позовних вимог повинно бути відмовлено.

Керуючись ст..ст. 303, 307 , 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Садикової ОльгиЮріївни задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: