АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1815/17 Справа № 192/2217/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Щербина Н. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору без номеру від 12 жовтня 2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві, і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, а відповідач згідно з п.2.1.1.5.5, п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 27 598 грн. 89 коп., з яких: 3696 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом, 19161 грн. 49 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2950 грн.- заборгованість за пенею та комісією, а також нарахований відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та штраф в сумі 1290 грн. 42 коп. (процентна складова), від сплати яких відповідач ухиляється, у зв'язку з чим змушені звернутися до суду із позовом про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 жовтня 2012 року в розмірі 3696 грн. 98 коп. та судовий збір в сумі 1378 грн., а в задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 12 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви, та відповідно до виписок про рух коштів по картці «НОМЕР_1», останній отримав кредит в сумі 5000 грн. (а.с.7, 108,110-113).

А згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем, відповідач отримавши кредитні кошти їх не повертає, а тому Банк вважав, що заборгованість станом на 31 березня 2016 року становить 27598 грн. 89 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 3696 грн. 98 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19161 грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2950 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 1290 грн. 42 коп.(а.с.5-6).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Задовольняючі частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що доведеним є той факт, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредитний ліміт в розмірі 5000 грн. (а.с.109), а також ця сума відповідає сумі знятих готівкових коштів за період з 20 жовтня 2012 року по 13 листопада 2012 року, а тому суд вважав, що нарахована позивачем сума основної заборгованості станом на 31 березня 2016 року в розмірі 3696 грн. 98 коп. є доведеною та підлягає стягненню з відповідача.

В той же час суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19161 грн. 49 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 2950 грн. коп заборгованості за пенею та комісією, а також нарахованих відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та в сумі 1290 грн. 42 коп. (процентна складова), задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до анкети-заяви від 12 жовтня 2012 року зазначено, про те, що відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами які складають між ним та банком договір про надання банківських послуг та він ознайомлений і згоден із цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Проте, як вбачається з довідки про умови кредитування (а.с.8-9), а також витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які затверджені наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року (а.с.10-33), в яких містяться умови користування кредитними коштами, відсоткові ставки, строки повернення грошових коштів, умови застосування штрафних санкцій та сплати комісій за користування грошовими коштами, але ці умови не містять підпису позивача, а також на на вимогу суду, не було надано доказів ознайомлення відповідача ОСОБА_2 саме з такими Умовами та правилами надання банківських послуг, як не було ознайомлено і з Довідкою про умови кредитування, то підстав для нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами немає.

Крім того, суд вважав, що такі документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки такі Довідка та Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за спірним кредитним договором без номера від 12 жовтня 2012 року заборгованості у загальній сумі 27598 грн. 89 коп. є частково обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про незаконність рішення, оскільки кредит було надано та відповідач при підписанні заяви на отримання кредитних коштів погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а тому є всі підстави для задоволення позову, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці умови відповідачем не підписані та позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли ті Умови та правила надання банківських послуг, які надані до позовної заяви, а тому ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з рішенням суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова