У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Закропивного О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 9 листопада 2009 року між ним та ОСОБА_5 було підписано договір позики, за умовами якоговідповідач надає йому безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 1 млн 600 тис. грн на зворотній основі.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2013 року, що набрало законної сили, з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто позику з врахуванням індексу інфляції. Суди всіх інстанцій посилалися на те, що він договір позики від 9 листопада 2009 року з підстав не отримання за ним грошових коштів не оспорював, а відтак письмова форма договору позики є підтвердженням того, що кошти за ним були передані.

Зазначав, що за договором позики він не отримував кошти від відповідача, а не оспорював договір, вважав, що внаслідок його реального характеру він є неукладеним, оскільки кошти за ним не передавалися.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати договір позики від 9 листопада 2009 рокунедійсним.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд, правильно застосувавши положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що преюдиційним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2013 року, що набрало законної сили, з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто грошові кошти за договором позики.

Отже, у силу ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

При цьому позивач не довів належними та допустимими доказами факт не отримання ним грошових коштів за вказаним договором, що є його процесуальним обов'язком в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення апеляційного суду не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
В.І. Журавель О.В. Закропивний