Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2017 року Юр»ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., при секретарі Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Юр»ївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чаплинської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області, треті особи по справі - ОСОБА_2, Юр»ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області,

про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

В с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування своїх вимог вказуючи на те, що 20.10.2011 року помер її батько ОСОБА_3, при цьому померлому за життя на праві власності належав житловий будинок № 18, розташований по вул. Миру в с. Чаплинка Юрївського району Дніпропетровської області.

Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулася до Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом та отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, в тому числі, у вигляді належного померлому вищезазначеного житлового будинку, оскільки за життя батько позивачки саме їй заповідав все своє майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також усі майнові права та обовязки, зокрема і ті, які належатимуть йому на день смерті. При цьому, дружина померлого ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки, подавши про це до нотаріальної контори відповідну заяву.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 у вигляді належного останньому житлового будинку № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району позивачці було відмовлено, через відсутність у останньої правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок, оригінал якого був втрачений, через що позивачка позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в повному обсязі та змушена звертатися до суду.

Посилаючись на ст. ст. 321, 1216 - 1223 ЦК України позивачка просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 18, розташований по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району Дніпропетровської області , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_4 не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та судові витрати просив залишити за позивачем по справі (ас. 23, 24, 72).

Відповідач по справі Чаплинська сільська рада Юр»ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з»явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому проти заявлених позовних вимог не заперечували (ас. 75).

Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Юр»ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області , що були залучені до участі в справі на підставі ухвали суду від 18.09.2017 року (ас. 29-30), в судове засідання не зявилися, при цьому від представника останніх ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи в його відсутності із зазначенням про відсутність заперечень щодо заявлених вимог (ас. 73, 74).

Третя особа по справі ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності та проти заявлених вимог не заперечувала (ас. 38).

Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі, на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного:

- так, згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 412181 від 21.10. 2011 року (ас. 9), ОСОБА_3 помер 20 жовтня 2011 року.

Факт родинних відносин позивачки з померлим ОСОБА_3 підтверджений в судовому засіданні копією свідоцтва про народження позивачки серії VII-УР № 0008917 від 14.06.1965 року (ас. 10) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між позивачкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 серії ІІІ-КИ № 262171 від 02.07.1983 року (ас. 56).

З матеріалів спадкової справи № 19/2012 до майна померлого 20.10.2011 року ОСОБА_3, що надана Юр»ївською районною державною нотаріальною конторою (ас. 49-70), вбачається, що після смерті ОСОБА_3 позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом (ас. 52), при цьому дружина померлого ОСОБА_2 надала до Юрївської державної нотаріальної контори заяву від 12.03.2012 року згідно якої відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь доньки ОСОБА_1 (ас. 61). Відтак, інших спадкоємців за заповітом або за законом після смерті ОСОБА_3, окрім позивачки ОСОБА_1, з матеріалів спадкової справи в судовому засіданні не встановлено.

Згідно заповіту від 27.10.2005 року за реєстровим № 201, що міститься в матеріалах спадкової справи (ас. 57), вбачається, що ОСОБА_3, який мешкав по вул. Миру, 18 с. Чаплинка Юрївського району все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також усі майнові права і обовязки, зокрема і ті, які належатимуть йому на день смерті, а в тому числі і житловий будинок № 18, що розташований по вул. Миру в с. Чаплинка Юрївського району заповідав своїй дочці ОСОБА_1.

27 квітня 2012 року позивачці ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8, 236 га, що розташована на території Чаплинської сільської ради Юрївського району (ас. 69).

Постановою нотаріуса Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_8 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.09.2017 року за № 381/02-31 позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого ОСОБА_3 у вигляді житлового будинку № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району, у зв»язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок (ас. 12).

В судовому засіданні встановлено, що за життя померлому ОСОБА_3 дійсно на праві власності належав житловий будинок № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району та дане підтверджено наступними доказами:

- копією договору купівлі продажу будівлі від 20.04.1970 року, з якого вбачається, що батько позивачки ОСОБА_3 купив у гр. ОСОБА_9 за 800 карбованців житловий будинок, що знаходиться в с. Чаплинка Павлоградського (нині Юрївського) району Дніпропетровської області, який належав продавцю ОСОБА_9 на підставі запису в погосподарській книзі Олександрівської сільської ради депутатів трудящих, при цьому вказаний договір 30.07.1970 року нотаріально посвідчений виконкомом Олександрівської сільської ради Павлоградського (нині Юрївського) району Дніпропетровської області та зареєстрований у Книзі для запису нотаріальних дій за реєстровим № 14 (ас. 13);

- копією технічного паспорту на житловий будинок № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району , виготовлений на ім»я ОСОБА_3 (ас. 15-17), при цьому відомості про наявність самочинних споруд в технічному паспорті відсутні;

- копією довідки Чаплинської сільської ради Юрївського району № 615 від 10.07.2017 року, з якої вбачається, що будинку, який належав померлому ОСОБА_3 та знаходиться за адресою с. Чалинка, вул. Миру, 18 вказана адреса була присвоєна на підставі рішення Олександрівської сільської ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 20.06.1989 року (ас. 18);

- копією Державного акту про право приватної власності на землю серії ДП Юр від 07.08.1996 року з якого вбачається, що земельна ділянка для обслуговування спірного житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0, 45 га передана у власність ОСОБА_3 (ас. 19-21);

- копією матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району, з яких вбачається, що самочинно збудоване нерухоме майно на території вказаного будинку не виявлено (ас. 44-48).

Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року № 296/5 - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючого документу на житловий будинок належний спадкодавцю, а саме оригінал договору купівлі - продажу будинку від 20.04.1970 року, посвідчений нотаріально 30.07.1970 року виконкомом Олександрівської сільської ради депутатів трудящих Павлоградського (нині Юр»ївського) району Дніпропетровської області за реєстровим № 14, оскільки останній за життя батька був втрачений, про що позивачка зазначила в позові, а відтак позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права та отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину на майно у вигляді належного спадкодавцю жилого будинку № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району, належність якого саме померлому ОСОБА_3 на праві власності доведено в судовому засіданні вище переліченими доказами та у суду сумнівів не викликає.

Суд вважає необхідним зауважити, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки , споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, що втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно створене та оформлене в передбаченому Законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Окрім того, договір купівлі продажу житлового будинку укладений в квітні 1970 року був правомірно нотаріально посвідчений виконкомом Олександрівської сільської ради депутатів трудящих Павлоградського (нині Юр»ївського) району Дніпропетровської області, оскільки право виконкомів сільських рад нотаріально посвідчувати договори купівлі продажу будинків було передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою постановою Президії Верховного Суду Української РСР від 12 лютого 1965 року, що втратила чинність з введенням в дію Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5.

На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі ОСОБА_3 на час своєї смерті мав право на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району та був його власником , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивача.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Також спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи.

За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа.

З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивачки перейшло право власності на житловий будинок, що належав спадкодавцеві за життя, але позивачка не має можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю на праві власності, у зв»язку з втратою оригіналу такого, та отримати такий в даний час неможливо, у зв»язку зі смертю власника будинку , суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими спорудами № 18 по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району Дніпропетровської області.

Враховуючи волю представника позивача, суд знаходить можливим судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 213, 215, 218, 222, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Чаплинської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 18, розташований по вул. Миру в с. Чаплинка Юр»ївського району Дніпропетровської області , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 20 жовтня 2011 року, якому вказаний житловий будинок належав на праві власності на підставі договору купівлі продажу будівлі від 20 квітня 1970 року, посвідченого нотаріально 30 липня 1970 року виконкомом Олександрівської сільської ради депутатів трудящих Павлоградського району Дніпропетровської області та зареєстрованого у Книзі для запису нотаріальних дій під № 14.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя С. О. Маренич