У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, за касаційною скаргою заступника прокурора Черкаської області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2007 року та 18 січня 2008 року відносно нього, як посадової особи приватного підприємства «РетроІнвестАгро» (далі - ПП «РетроІнвестАгро»), товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровський» (далі - ТОВ «Придніпровський»), приватного підприємства «Група «Берег» (далі - ПП «Група Берег») порушено 4 кримінальні справи, які об'єднано в одне провадженя. 31 грудня 2014 року кримінальне провадження постановою прокурора прокуратури Катеринопільського району у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину та неможливістю отримання доказів для доведеності винуватості в суді (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) закрито. Вважає, що незаконними діями органів внутрішніх справ, прокуратури та суду його права людини і громадянина було грубо порушено, зокрема, порушено гарантовані Конституцію України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права на свободу та особисту недоторканість (ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції), право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання (ст. 33 Конституції України), право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України), право на працю (ст. 43 Конституції України), він незаконно перебував під слідством в період з 23 листопада 2007 року по 30 грудня 2014 року, тобто 7 років 1 місяців та 7 днів, незаконно з 18 січня 2008 року по 28 січня 2008 року та з 25 січня 2012 року по 10 жовтня 2014 року, тобто 2 роки 8 місяців та 26 днів перебував під вартою в порядку попереднього ув'язнення в Черкаському ізоляторі тимчасового тримання та Кіровоградському слідчому ізоляторі, а також з 28 січня 2008 року по 25 січня 2012 року, тобто 3 роки 11 місяців та 362 дні незаконно перебував під дією запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Просив позов задовольнити та стягнути на свою користь 517 049 грн 55 коп. у рахунок відшкодування шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 29 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 тис. грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі заступника прокурора Черкаської області просить змінити рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково у розмірі 120 978 грн 46 коп.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 має право на відшкодування шкоди, завданої йому внаслідок незаконного засудження, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного притягнення як обвинуваченого. У зв'язку з тривалим розглядом кримінальної справи, застосування відносно позивача запобіжного заходу у виді взяття під варту і перебування його під вартою з 18 січня 2008 року по 28 січня 2008 року та з 25 січня 2012 року по 10 жовтня 2014 року, позивачу завдано моральну шкоду, яка знайшла свій прояв у тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої та апеляційної інстанцій є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що 23 листопада 2007 року слідчим в ОВС СУ УМВС в Черкаській області порушено кримінальну справу № НОМЕР_1 за фактом заволодіння чужим майном ТОВ «Придніпровський» шляхом обману за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

18 січня 2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області порушено кримінальну справу № /2 відносно ОСОБА_3 за фактом заволодіння майном ПП «Група «Берег» шляхом обману, вчиненого у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

18 січня 2008 року ОСОБА_3 затримано працівниками Черкаського УБОЗу і після допиту слідчим в порядку ст. 115 КПК України (1960 року) його направлено до ізолятора тимчасового тримання в Черкаській області.

21 січня 2008 року Сосновський районний суд м. Черкаси продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 10 діб, тобто до 28 січня 2008 року.

28 січня 2008 року Сосновський районний суд м. Черкаси подання слідчого про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишив без задоволення, і в цей же день слідчим винесено постанову про обрання відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

30 січня 2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу № /3 за фактом заволодіння ним чужим майном шляхом обману, вчиненого у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

28 жовтня 2008 року слідчим в ОВС СУ УМВС України в Черкаській області відносно ОСОБА_3 порушено кримінальну справу № /4 за фактом заволодіння особами приватного підприємства «РетроІнвестАгро» чужим майном шляхом обману, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Вказані 4 справи об'єднані в одне провадження з присвоєнням номера НОМЕР_1.

3 квітня 2009 року заступником прокурора Черкаської області затверджено обвинувальний висновок. 6 квітня 2009 року в порядку ст. 232 КПК України (1960 року) кримінальну справу направлено до Катеринопільського районного суду Черкаської області. 25 листопада 2011 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ надіслав кримінальну справу № 1-122/2011 до апеляційного суду Кіровоградської області для визначення підсудності в межах області та подальшого скерування її до районного суду для розгляду по суті. 13 грудня 2011 року апеляційний суд Кіровоградської області надіслав справу до Ленінського районного суду м. Кіровограда для розгляду. 25 січня 2012 року ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда постановою по справі № 1-534/11 (провадження № 1/1111/768/12) змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_3 і взято його під варту. Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 7 листопада 2012 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. 14 березня 2013 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 7 листопада 2012 року скасовано, справу направлено для розгляду до того ж суду в іншому складі суддів. Після повторного розгляду кримінальної справи, вироком Ленінського районного суду міста Кіровограда від 4 грудня 2013 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 190 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 10 квітня 2014 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області вирок Ленінського районного суду міста Кіровограда від 4 грудня 2013 року скасовано, справу повернуто прокурору Кіровоградської області на додаткове розслідування. 31 травня 2014 року відомості щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003493. Міра запобіжного заходу не обиралася. 31 грудня 2014 року кримінальне провадження постановою прокурора прокуратури Катеринопільського району у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу злочину та неможливістю отримання доказів для доведеності винуватості в суді (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) закрито.

Оскільки ОСОБА_3 перебував під слідством та судом з 18 січня 2007 року по 31 грудня 2014 року, тобто 6 років 11 місяців та 13 днів, з них під вартою 10 діб (з 18 січня 2008 року по 28 січня 2008 року), зазначений строк тримання під вартою обирався органами дізнання прокуратури Черкаської області при розслідуванні вказаної кримінальної справи та не пов'язаний з розслідуванням кримінальних справ інших областей, в яких обиралась міра запобіжного заходу тримання під вартою, та 31 грудня 2014 року кримінальне провадження постановою прокурора прокуратури Катеринопільського району у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину та неможливістю отримання доказів для доведеності винуватості в суді (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України) закрито, тому суди дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Зокрема, згідно із ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону).

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст.4 Закону).

Судами правильно зазначено, з урахуванням положень Закону, що сам по собі факт закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення є підставою для відшкодування заподіяної моральної шкоди. Таким чином, правильним є висновок судів про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення моральної шкоди у розмірі 300 тис. грн.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Черкаської області відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 1 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта