Справа № 307/217/17
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ДЖУГИ С.Д.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 21 лютого 2017 року, -

встановила:

ОСОБА_1 23.01.2017 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони з 24.01.2015 перебувають у шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3, який проживає з позивачем. Сторони не проживають разом, відповідач не надає сім'ї ніякої матеріальної допомоги, внаслідок чого позивач і дитина опинилися в скрутному матеріальному становищі. Дитина перебуває на утриманні позивача, який не має змоги влаштуватися не роботу, оскільки зайнятий доглядом за дитиною, і в свою чергу, разом із дитиною перебуває на фактичному утриманні своїх батьків, з якими мешкає. Рішенням Тячівського районного суду від 03.02.2016 з позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн щомісячно, однак, така сума для утримання дитини є недостатньою, позивач вимушений позичати грошові кошти і покладатися на допомогу батьків. Тим часом, інших аліментів відповідач не сплачує, інших утриманців (дітей, непрацездатних батьків) у нього немає і може надавати дружині, з якою проживає дитина та яка потребує матеріальної допомоги, утримання до досягнення дитиною трирічного віку в порядку, передбаченому ст. 84 ч. 2 СК України. Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 84 та інші норми СК України, позивач ОСОБА_1 просила стягнути на її користь із відповідача ОСОБА_2 аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн щомісяця до досягнення дитиною трьох років - до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Тячівського районного суду від 21.02.2017 позов задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, мешканки АДРЕСА_2 аліменти на її утримання у розмірі 800,00 грн на місяць до досягнення дитиною трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_5, допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць; стягнуто з відповідача 640,00 грн судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції як незаконного та необґрунтованого із відмовою в позові. Зазначає, зокрема, що не має матеріальної можливості сплачувати кошти на утримання дружини, позаяк вже сплачує аліменти на утримання дитини, непрацевлаштований і не має доходів. Крім того, вн має обов'язок із відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, а стягнення аліментів на утримання дружини є непомірною перепоною для його виконання. Вказує, що позивачем не доведено можливості відповідачу виїжджати до країн Європи та заробляти там значні кошти. Також вважає, що позивач не має права на аліменти, оскільки відсутні передбачені для цього ч. 4 ст. 75 СК України підстави, оскільки позивач щомісяця отримує допомогу, призначену при народженні дитини, має неофіційний дохід, працюючи в салоні краси, та отримує достатню допомогу від своїх батьків, з якими проживає.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 24.01.2015 уклали шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 (а.с. 7, 8). На час розгляду справи сторони фактично проживають окремо (позивач - у АДРЕСА_2, відповідач - у АДРЕСА_1), дитина проживає з матір'ю, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с. 3, 5, 9, 11, 22 та ін.).

Рішенням Тячівського районного суду від 03.02.2016 за позовом ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає з матір'ю, аліменти у твердій грошовій сумі 800,00 грн щомісячно починаючи з 15.01.2016 (а..с 10). Позивач ОСОБА_1 виходила, зокрема, з того, що відповідач постійного місця роботи не має, працює на тимчасових роботах, має нерегулярний дохід, виїжджає за межі України, де отримує хороші заробітки. Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, пояснив, що постійного місця роботи не має і періодично виїжджає на різні роботи за межами України. Рішенням Тячівського районного суду від 12.01.2017 за позовом ОСОБА_2 шлюб, що був укладений із ОСОБА_1 24.01.2015, розірвано (а.с. 29). Позивач ОСОБА_2 обґрунтовував свою вимогу, серед іншого, тим, що повернувся проживати до своїх батьків. Відповідач ОСОБА_1 позов визнала. Відповідні обставини враховуються за правилами ст. 61 ч. 3 ЦПК України.

Посилання відповідача на наявність у нього матеріальних зобов'язань внаслідок скоєння 05.08.2014 на території Чеської Республіки дорожньо-транспортної пригоди під час керування автомобілем «Volvo», д/н НОМЕР_1, в результаті якого було були проведені розрахунки в сумі 169232,00 чеських крон і 616,10 євро, пов'язані з виплатою страхового відшкодування (лист МТСБУ від 27.12.2016 № 8/3-03/34040 - а.с. 23), не можуть слугувати підставами для відмови у стягненні коштів на утримання позивача відповідно до норм СК України. Зокрема, такі зобов'язання виникли ще до укладання шлюбу, народження дитини та, водночас, відповідні обставини підтверджують факт перебування відповідача за межами України, а також щонайменше керування там автомобілем, зареєстрованим в Україні. Матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин (ст.ст. 180, 181 та інші норми СК України), виконання батьком такого обов'язку не є підставою для відмови у сплаті утримання дружині (в т.ч., після розірвання шлюбу), такі види утримання не виключають одне одного. Необґрунтованим у контексті відсутності підстав для стягнення відповідних коштів є і твердження відповідача про отримання дружиною соціальних виплат у зв'язку з народженням дитини, які є однією із персональних соціальних гарантій, реалізація права на яку не може обмежувати права позивача, що виникли із сімейних відносин.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, виїжджає на заробітки за межі України, спроможний надавати утримання позивачу, який має на таке право відповідно до ст. 75, ст. 84 ч.ч. 2, 4, 6 СК України, відповідають обставинам справи, ґрунтуються на її матеріалах, певні обставини не підлягають доказуванню і ревізії на час вирішення спору. Поряд із цим, задоволення позову лише частково вказує, що суд певною мірою брав до уваги й доводи відповідача, його позицію в справі, врахував обставини, які мають значення.

За таких умов, правова позиція відповідача в справі, яка по суті заперечує право позивача на одержання від нього коштів на утримання відповідно до норм СК України як таке, необґрунтована та не може бути врахована. Рішення суду першої інстанції узгоджується із нормами ст. 75 ч.ч. 2, 4, ст. 77 ч.ч. 2, 3, ст. 80 ч. 1, ст. 84 ч.ч. 2, 4, іншими положеннями СК України, є справедливим, доводи апеляції цього не спростовують, тому на підставі ст. 308 ЦПК України скаргу відповідача слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Тячівського районного суду від 21 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді