АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 3 травня 2017 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовувало слідуючими обставинами.

20.10.2006р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Е/V062712, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 100000дол.США терміном до 19.11.2011р.

20.11.2007р. вказаними сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № Е/V062712, відповідно до якої позивач зобов'язався надати кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 200000дол. США окремими траншами.

28.08.2008р. була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до кредитного договору № № Е/V062712, згідно якої внесено зміни до п.4.4. кредитного договору № № Е/V062712 від 20.10.2006р., де викладено зміни в наступній редакції: сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п.4.3. даного Договору, здійснюється 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору.

22-ц/794/713/ 2017р. Провадження № 726/70//16-ц Головуючий у 1 інстанції Тріска А.І.

Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б

Крім того, 03.06.2009р. було укладено додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору № № Е/V062712, згідно якої позивач зобов'язався надати кредит у розмірі 149537,74 дол.США на термін до 03.06.2019р.

В рахунок забезпечення вказаного зобов'язання за кредитним договором № Е/V062712 від 20.10.2006р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № № Е/V062712 від 20.10.2006р. та 03.06.2009р. було укладено додаткову угоду до договору поруки № Е/V062712 від 20.10.2006р., відповідно до якого, ОСОБА_2В добровільно взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідачі свої зобов'язання не виконали, у зв'язку з чим заборгованість на 08.12.2015р. становить - 264631,70 дол.США, яка складається із : 127878,16дол. США - заборгованості за кредитом; 60268,02дол.США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 76485,52дол.США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2009р. заборгованість за кредитним договором в розмірі 156636,59дол.США стягнута з відповідачів.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 107995,11 дол.США, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ 08.12.2015 р. становить 2532485,33 грн.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 3 травня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «Приватбанк» подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не досліджено та не враховано дії відповідача ОСОБА_1, якими було перервано строки позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення частково скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Встановлено, що 20.10.2006р. ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1. уклали кредитний договір № Е/V062712, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 100000дол.США строком до 19.11.2011р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Того ж дня позивач та ОСОБА_2 уклали договір поруки № Е/V062712 від 20.10.2006р., згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що й боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих зі користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Як вбачається із додаткової угоди від 20.11.2007р. про внесення змін до кредитного договору № Е/У062712 від 20.10.2006р., банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 200000дол. США окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п.2.1.2 цього Договору в обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які оформляються у вигляді Додатків до цього договору і є його невід'ємною частиною, комісії та винагороди, штрафи : пені в обумовлені даним договором терміни.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 28.08.2008р. про внесення змін до договору № № Е/V062712від 20.10.2006р., сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п.4.3 даного Договору, здійснюється 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного Договору.

Встановлено також, що 03.06.2009р. між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про внесення змін до Кредитного договору № № Е/V062712від 20.10.2006р., а саме: надано кредит в розмірі 149537,74 дол.США на термін до 03.06.2019р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 40% відсотки річних, сплачувати винагороди, пені та інші % відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2009р. на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № Е/У062712, розмір якої на 15.05.2009р. становив 156636,59дол.США, з яких 147414,56дол.США - заборгованість за кредитом; 1664,73дол.США - заборгованість за відсотками; 7557,30дол.США - заборгованість по пені. Звертаючись до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості, банк змінив строк виконання зобов»язання, скориставшись правом дострокового стягнення заборгованості.

Рішення не виконано. Відомості, щодо звернення до виконання рішення суду відсутні.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплати проценти.

Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за цими договорами, які є забезпеченням виконання зобов'язань.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявив ОСОБА_1, та посилався на те, що позивач звернувся із позовом у січні 2016 року про стягнення кредиту, а претензійний лист на суму 149472,77грн. ним було вручено боржникам 25.01.2010р., тому саме з цієї дати у позивача виникло право в межах строку позовної давності звернутися до суду, що ним зроблено не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Доводи апелянта про переривання строку позовної давності у звязку із частковою сплатою ОСОБА_1 кредитної заборгованості, є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Е/V062712р. від 20.10.2006р., останній платіж на погашення тіла кредиту відповідачем був здійснений 31.01.2013р. в сумі 990дол.США. З цього ж розрахунку заборгованості вбачається, що остання проплата за кредитом відповідачем була здійснено 31 березня 2015 року в сумі 424 дол.США.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи стягнення за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2009р., та аналізуючи розрахунок заборгованості, станом на 08.12.2015р., заборгованість відповідача становить: 58535,17дол.США (еквівалентно 1372690,59грн.) заборгованість по процентам за користування кредитом; 1736731,96грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи зазначені норми, колегія суддів вважає, що є підстави для зменшення розміру пені до 500000грн.

Відповідно до п.п. 2, 4 договору поруки поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов'язків за вказаним кредитним договором, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання Боржником обов'язків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, а пунктами 5, 6 цього договору Поруки передбачено, що у випадку невиконання Боржником будь-якого обов'язку з повернення кредиту, процентів чи інших платежів Кредитор зобов'язаний направити на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку.

Відповідно до ч.3 п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30 березня 2012 року, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 10 договору поруки) про його дію до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов'язанням або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбачено ч.2 п 1050 ЦК України.

Строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17.07.2009р. на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № Е/У062712, розмір якої на 15.05.2009р. становив 156636,59дол.США. Доказів про звернення рішення до виконання немає. Строк його звернення до виконання закінчився.

ОСОБА_2, як поручителю було вручено під розпис претензійний лист та встановлено строк для повного погашення заборгованості 25.02.2010р. Протягом встановленого законом строку позивач не звернувся в суд з позовом до поручителя, а подав позов лише в січні 2016 року.

Враховуючи зазначені обставини, порука припинилася.

При розгляді справи суд першої інстанції неповно з»ясував всі обставини справи, порушив норми матеріального права, що відповідно до п.1., п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення в частині відмови в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 58535,17дол.США заборгованості по процентам за користування кредитом та 500000грн. пені. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 3 травня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати. Зазначені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по відсоткам в розмірі 58535,17дол.США та пеню в розмірі 500000грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді:(підписи)

З оригіналом вірно :