Справа № 639/4394/17
10 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Іванової І.В.,
за участю секретаря Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, -
До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в розмірі 120 265,24 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15.08.1983 року він працював на різних посадах у Локомотивному депо «Іловайськ» Донецької залізничної дороги. З 11.03.2015 року по 22.03.2017 року позивач працював на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад цеху експлуатації Оборотного депо Іловайськ. 18.07.2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а Локомотивне депо Ясинувата-Західна ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 22.03.2017 року позивач був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років за ст. 38 КЗпП України. У звязку з звільненням, відповідачем було нараховані грошові виплати на загальну суму 83 877,41 грн. та здійснені відповідні утримання з них податків та зборів на суму 16 503,92 грн., в тому числі, податок з доходів 15 097,93 грн., профспілкові внески 147,82 грн., інше 1 258,17 грн. Таким чином до видачі на руки позивачу було нараховано 67 373,49 грн., в тому числі, заробітна плата 11 973,50 грн. та матеріальна допомога при звільнені на пенсію 55 399,99 грн. Однак, при звільненні відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі, у звязку з чим, відповідач має заборгованість по заробітній платі та іншим виплатам на загальну суму 67 373,49 грн. Позивач зазначив, що з моменту його звільнення до сьогоднішнього дня, відповідач не провів з ним жодних розрахунків. На день предявлення позову до суду сума середнього заробітку, яку відповідач зобовязаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку за період з 23.03.2017 року по 25.07.2017 року складає 52 891,75 грн. таким чином, на сьогоднішній день загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 120 265,24 грн., з яких:
-11 973,50 грн. заробітна плата;
-55 399,99 грн. матеріальна допомога при звільненні на пенсію;
-52 891,75 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку.
Тому позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 10.07.2017 року, не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. При цьому, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у Локомотивному депо «Іловайськ» Донецької залізничної дороги. З 11.03.2015 року по 22.03.2017 року позивач працював на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад цеху експлуатації Оборотного депо Іловайськ. 18.07.2016 року ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а Локомотивне депо Ясинувата-Західна ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 22.03.2017 року позивач був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років за ст. 38 КЗпП України (а.с. 28-32).
Як вбачається з довідки ПАТ «Українська залізниця» за № 0327 від 15.05.2017 року відповідачем було нараховані грошові виплати за березень 2017 року на загальну суму у розмірі 83 877,41 грн. (а.с. 36).
Згідно листа ПАТ «Українська залізниця» від 12.06.2017 року позивачу ОСОБА_1 у березні 2017 року нараховані: матеріальна допомога при звільненні на пенсію у розмірі 67 560,96 грн., заробітна плата у розмірі 16 316,45 грн. Загальна сума нарахованих грошових коштів склала 83 877,41 грн. Проведені утримання: податок з доходів 15 097,93 грн., профспілкові внески 147,82 грн., інше 1 258,17 грн. Загальна сума утримань із заробітної плати 16 503,92 грн. До видачі 67 373,49 грн., у тому числі матеріальна допомога при звільненні на пенсію 55 399,99 грн. (а.с.34).
Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Зважаючи ж на ту обставину, що відповідач по даній справі фактично не виплачував позивачу заробітну плату за вищевказаний проміжок часу, що знайшло своє беззаперечне підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню.
Стаття 116 КЗпП України зазначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).
Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).
Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Враховуючи, що ОСОБА_1 був звільнений 22.03.2017 року, таким чином, розрахунок здійснюється за період з 23.03.2017 року по 25.07.2017 року, що складає 83 робочих дня. Середньоденна заробітна плата розраховується за останні 2 місяці: лютий 2017 року (20 робочих днів) 10 448,07 грн.; березень 2017 року (22 робочих дня) 16 316,45 грн. Загальна кількість робочих днів складає 42 р. дня. 10 448,07 грн. + 16 316,45 грн. = 26 764,52 грн. (нарахована заробітна плата за останні 2 місяці). 26 764,52 грн. : 42 р. дня = 637,25 грн. (середньоденна заробітна плата). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (83 робочих дня) 637,25 грн. * 83 р. дня = 52 891,75 грн.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягають задоволенню.
Згідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, суд вважає необхідним стягнути з нього на користь держави судові витрати у вигляду судового збору.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 18, 21, 24, 94, 115, 116, 117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100,п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя І.В. Іванова