Справа № 236/2047/17
Номер провадження 2-о/236/229/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про встановлення факту народження дитини

18.07.2017 Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ткачова О.М..

за участю секретаря Грицай Н.І.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лиман цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Лиманський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

17.07.2017 до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту народження дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона, перебуваючи в цивільному шлюбі з ОСОБА_2, 11.05.2015 у пологовому відділенні міської лікарні №1 м. Антрацит Луганської області народила дитину чоловічої статі, на підтвердження чого надала свідоцтво про народження, видане відділом ДРАЦС РС Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області. При зверненні до Лиманського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області з метою реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження дитини заявнику ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що документ, який підтверджує факт народження, виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою заяву підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Пояснила, що вона 11.05.2015, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Антрацит Луганської області, де вона народилася та зареєстрована, в пологовому відділенні міської лікарні №1 в м. Антрацит Луганської області народила хлопчика , який є першою та єдиною дитиною по рахунку від перших пологів.

Заінтересована особа Лиманськийміський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання представника не направила, надіслала заяву про розгляд справи без участі представника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій клопоче про розгляд справи у його відсутності, не проти задоволення заяви (а.с.33)

Відповідно до частини 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є громадянкою України, постійно зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно фотокопії обмінної картки пологового відділення, затвердженої Наказом МОЗ України № 67 від 13.02.2006 за формою № 113/0, ОСОБА_1 у пологовому відділенні міської лікарні № 1 в м. Антрацит Луганської області 11.05.2015 о 09 годині 30 хвилин народила дитину: хлопчика вагою 3660 грамів, зріст 57 см. Дитина народилася доношеною, вагітність та роди по рахунку перші (а.с. 16-20).

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка є рідною тіткою ОСОБА_2, заявник ОСОБА_1 та її племінник з травня місяця 2014 року перебувають у цивільному шлюбі від якого заявник 11.05.2015 народила дитину- хлопчика в пологовому відділенні міської лікарні № 1 в м. Антрацит Луганської області, оскільки не мала можливості виїхати на територію, яка підконтрольна владі України.

Згідно частини 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257- 1 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відносяться як місто Антрацит Луганської області, де постійно проживала заявниця та де в пологовому відділенні вона народила дитину.

Згідно з п/п 1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28.07.2015 року) доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Луганської області в місті Антрацит, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на України. Тимчасово призупинено, зокрема, проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно частини 1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини 4 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З матеріалів справи встановлено, що дитина народжена заявницею в закладі охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.03.2011 р. № 814/5, від 06.06.2013 р. № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоров'я, є медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Заявник ОСОБА_1 надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження (форма «103/о»), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, не має можливості, оскільки постійно проживала та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, де народилася дитина. Місто Антрацит Луганської області, знаходиться на території, на якій органи державної влади України з 2014 року не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту народження.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини.

На підтвердження факту народження дитини заявником ОСОБА_1 надано фотокопію обмінною картки полового відділення, де зазначено, що вона у пологовому відділенні міської лікарні № 1 м. Антрацит Луганської області 11.05.2015 народила дитину: хлопчика вагою 3660 грамів, зріст 57 см. Дитина народилася доношеною вагітність та роди по рахунку перші (а.с. 16-20).

Також заявником ОСОБА_1 надано суду фотокопію свідоцтва про народження дитини серії І-ЕД № 322082, яке було видане 26.05.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області та в якому зазначено, що 11.05.2015 року народився ОСОБА_4, батьками якого зазначено - ОСОБА_2, ОСОБА_1(а.с.12)

Проте відповідно до листа Краснолиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.07.2017 за № 1324/15.37-94 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини чоловічої статі, народженої 11.05.2015, через те, що нею для підтвердження факту народження надано свідоцтво про народження серії І-ЕД № 322082, виданого 26.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області, тобто на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.13).

В судове засідання заявник ОСОБА_1 надала фотокартки, на яких зображена її дитина (а.с. 34). Свідок ОСОБА_3 підтвердила, що на фотознімках, які досліджувались в судовому засіданні, зображений син заявника у справі, який народився у неї 11.05.2015.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, фотокопія обмінної картки полового відділення міської лікарні № 1 м. Антрацит Луганської області, відповідно до якої ОСОБА_1 11.05.2015 народила хлопчика видано органами окупаційної влади, є недійсним та не створює правових наслідків.

Однак суд враховує, що:

- відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі;

- згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявник, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявником ОСОБА_1 11.05.2015 дитини чоловічої статі. Дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України ОСОБА_1 отримати в державному органі України свідоцтво про народження її сина.

З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Керуючись ст. 256-259, 367 ЦПК України, ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", Краснолиманський міський суд Донецької області,

В И Р І Ш И В:

Вимоги заявника ОСОБА_1 Олександрівни- задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Антрацит Луганської області народила 11 травня 2015 року в пологовому відділенні міської лікарні №1 м. Антрацит Луганської області, дитину чоловічої статі.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно направити до Лиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя -