АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5145/17 Справа № 209/263/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 29 жовтня 2015 року він віддав на реалізацію в магазин «Комісіонка» шість комплектів постільної білизни китайського виробництва на суму 2700 гривень, що еквівалентно 120 доларам США за курсом 22,5 грн. за 1 долар США. У квитанції, що була отримана ним на підтвердження передачі майна на реалізацію, були вказані його прізвище, імя та по-батькові, телефон, адреса, паспортні дані, кількість комплектів білизни (6), вартість 1 комплекту - 450 гривень. Відповідач поставила на квитанції свій підпис та мокру печатку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_1. Магазин «Комісіонка» знаходився в лівобережній частині м.Кам'янське по вулиці Інтернаціоналістів, 1-А. Відповідач орендувала за цією адресою приміщення. З 01 січня 2016 року відповідач закрила магазин. Через деякий час він відвідав магазин та дізнався, що білизну залишили собі відповідач та її мати ОСОБА_4 Вони попросили його почекати з виплатою грошей за білизну, на що він дав свою згоду. Кожен місяць він отримував обіцянки про виплату коштів, однак до цього часу гроші відповідачем йому не виплачені. Завдана йому моральна шкода виражається в стражданнях, стресі, який він відчуває на протязі року, дії відповідача викликали у нього нервові зриви, у нього з'явилися болі серця, порушення сну. Він відчуває почуття роздратування, приниження, злості. Вважає, що виплата йому вартості постільної білизни не є для відповідача ні збитком, ні покаранням. У звязку з чим, просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь 2700 грн. - вартість постільної білизни, 660 грн. - компенсація реальної вартості майна, 2700 грн. - компенсація моральної шкоди, 709,50 грн. - компенсація втраченої вигоди, 1221,70 грн. - неустойка (пеня), 407,70 грн. - втрати від інфляції, 101 грн. - відсотки за користування грошовими коштами та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1646 грн. 44 коп. та 30 грн. судових витрат, повязаних з явкою позивача до суду, а всього 1676 грн. 44 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду від 23 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого рівня інфляції за увесь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ч.1, 3 ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобовязується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до ст. 1014 ЦК України передбачено, що комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії (ч. 1 ст. 1022 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається відповідно до квитанції №430 29 жовтня 2015 року було прийнято на комісію ОСОБА_3 від ОСОБА_2 товар: 6 комплектів постільної білизни по 450 грн. за кожний комплект, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 3).

Згідно вказаної квитанції, договір комісії був укладений сторонами без визначення строку його виконання.

Позивач виконав умови договору та передав відповідачу на комісію у магазин «Комісіонка» обумовлений у квитанції товар, який відповідач зобовязалася продати від свого імені та сплатити ОСОБА_2 його вартість.

Судом першої інстанції встановлено та відповідачем не заперечувалось, що 01 січня 2016 року магазин «Комісіонка» був закритий та відповідач припинила свою підприємницьку діяльність.

Однак, після закриття магазину ОСОБА_2 не було повернуто ні товар, переданий до магазину на реалізацію, ні грошові кошти вартості цього товару.

Таким чином, 01 січня 2016 року і після закриття магазину та припинення підприємницької діяльності відповідач умови договору не виконала, не повернула позивачу товар та не передала позивачу кошти за нього, а тому суд дійшов правильного висновку, що саме з 01 січня 2016 року відповідач прострочила грошове зобов'язання щодо передачі позивачу 2700 грн., а позивач має право на отримання від відповідача суми за договором комісії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних .

З матеріалів справи вбачається згідно розписки від 24 листопада 2016 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 1500 грн. за постільну білизну (а.с.25).

Судом встановлено ОСОБА_4 є матірю відповідача ОСОБА_3 та кошти в розмірі 1500 грн. нею були передані позивачу саме за постільну білизну, яка була передана на реалізацію позивачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_5

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що залишок грошових кошів, які не отримав позивач за договором комісії становить 1200 грн. (2700-1500), і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на виконання умов договору комісії.

Стосовно прострочення за зобовязанням слід зазначити, що суд першої інстанції правильно встановив, що період прострочення цього грошового зобовязання за період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2016 року включно складає 329 днів.

Сума трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання за вказаний період часу становить 40,56 грн., виходячи із розрахунку: 1500,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 0,03 : 365 днів х 329 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання) = 40,56 грн. та сумарний індекс інфляції становить 109,4%.

Також суд дійшов обґрунтованого висновку, що сума з урахуванням установленого рівня інфляції за вказаний вище час прострочення становить 1641 грн., виходячи з наступного розрахунку: 15000 грн. (сума простроченої заборгованості) х 109,4% (сумарний індекс інфляції) = 1641 грн. Та сума трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення грошового зобов'язання за вказаний період часу становить 50,20 грн., виходячи із розрахунку: 1200,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 0,03 : 365 днів х 509 днів (кількість днів прострочення виконання зобовязання) = 50,20 грн.

Сума з урахуванням установленого рівня інфляції за вказаний вище час прострочення становить 1414 грн. 68 коп., виходячи з наступного розрахунку: 1200,00 грн. (сума простроченої заборгованості) х 117,89% (сумарний індекс інфляції) = 1414,68 грн.

Суд правильно встановив, що на користь позивача необхідно стягнути інфляційні втрати в сумі 214 грн. 68 коп. (1414 грн. 68 коп. - 1200 грн.).

Отже, всього підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума в розмірі 1646 грн. 44 коп.

Суд правильно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення реальної вартості майна в сумі 660 грн. у звязку з падінням курсу гривні відносно долару США, оскільки зобовязання за договором повинно було виконуватися у національній валюті України - гривні, та зобов'язання по ньому не визначалося грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги в частині стягнення пені, також не підлягають задоволенню з огляду на те, що укладеним між сторонами договором не було передбачено забезпечення виконання відповідачем, як комісіонером, зобовязання неустойкою або іншим видом забезпечення, та дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації втраченої вигоди, оскільки відповідальність за прострочення грошового зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Крім того, суд правильно відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що договором не передбачено стягнення моральної шкоди за невиконання умов договору.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що є недоведеним, що сума, яка була отримана позивачем від ОСОБА_6, яка є матірю відповідача, в розмірі 1500 грн. була отримана позивачем за постільну білизну, не підтверджуються будь-якими доказами по справі. Позивачем не доведено, що вказана сума була отримана ним від ОСОБА_6 у виконання нею будь-якого іншого зобовязання.

Доводи апеляційної скарги, що сума в розмірі 1500 грн. була сплачена ОСОБА_6 у виконання мирової угоди належними доказами по справі не підтверджуються. Відповідна ухвала суду про визнання мирової угоди відсутня (а.с.16).

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справиє безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді