Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 317/152/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Громова І.Б.
Номер провадження 22-ц/778/1642/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями - порушенням санітарних норм (незаконне розміщення зливної ями),

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що вона є власником будинку за адресою АДРЕСА_1. Власником сусіднього будинку є ОСОБА_4 - відповідач у справі, яка у 2012 році самовільно з порушенням санітарних та будівельних норм та правил облаштувала на своїй земельній ділянці зливну яму, внаслідок чого відбувається постійне підтоплення належного позивачці житлового будинку, просідання фундаменту, а вода в колодязі стала непридатною для споживання. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила зобов'язати відповідача засипати самовільно побудовану зливну яму та стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 55 000 грн, із яких.: витрати на проведення аналізів з метою встановлення причини забруднення води 429,51 грн.; витрати на придбання питної води після встановлення факту її забруднення за період з червня 2014 по грудень 2015 року - 783,60 грн.; послуги банку за перекази за проведення аналізів - 13 грн.; складання кошторису на проведення буріння скважини - 120 грн.; консультація спеціаліста - 200 грн.; витрати на ксерокопіювання документів до позову - 18,20 грн.; придбання насосної станції 2 800 грн.; придбання труб - 1 425 грн.; придбання запірної та з'єднальної фурнітури - 120 грн.; витрати на буріння водозабірної свердловини для водопостачання житлового будинку 55 507 грн, витрати на послуги спеціаліста бюро технічної інвентаризації - 450 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 засипати землею самовільно побудовану зливну яму, яка розташована на земельній ділянці відповідачки за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 4 424,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 рішення суду не оскаржила.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_4 зазначає про недоведеність позовних вимог, порушення норм процесуального права щодо належності і допустимості доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Як роз'яснено у п.33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014р., застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року N 91.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником будинку і земельної ділянки АДРЕСА_1, а відповідачці на праві власності належить сусідній будинок і земельна ділянка НОМЕР_1 (а.с.5-8,161-164).

На території своєї земельної ділянки відповідачка самочинно збудувала зливну яму. Зібраними у справі доказами встановлено, що яму збудовано з відступленням від державних будівельних норми (ДБН) 360-92**, відповідно до яких вигрібна яма будується, а також має бути виготовлена з конструкцій, які запобігають фільтрації фекальних стоків у ґрунт , тоді як спірна вигрібна яма є джерелом суцільної фільтрації фекальних вод. Наявна конструкція також суперечить вимогам санітарних правил і норм (СанПіН 42-128-4690-88) про те, що дворові помийниці повинні мати водонепроникний вигріб.

Обстеженням належної позивачці земельної ділянки, проведеним 11.08.2014 року комісією у складі члена виконкому Розумівської сільської Ради і землевпорядника виявлено, що самочинно збудована відповідачкою зливна яма розташована на відстані 16,3 м від колодязя питної води (а.с.9).

15 квітня 2015 року комісією у складі голови сільської ради, депутата сільради, землевпорядника та члену комісії з питань АПК, земельних відносин, охорони навколишнього середовища було проведено повторне обстеження земельної ділянки позивачки. Комісією встановлено, що відстань від стіни житлового будинку позивачки до горловини самочинної зливної ями 6,75 м. Комісією також було встановлено просідання землі при заїзді у гараж, виявлено тріщину вздовж куту житлового будинку зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с.10).

За результатами санітарно-мікробіологічного дослідження № 13 від 19.07.2014 року та № 24 від 31.10.2014 року в пробах води із колодязя позивачки виявлено суттєві порушення, а саме: патологічну флору, ентерокок та фекальні забруднення (а.с.11,12).

Згідно протоколу № 145 дослідження питної води від 17.07.2014 року за висновком лікаря ДУ «Запорізького ОЛЦ ДСЕСУ» в пробі води показник «нітрати» в 2,9 рази перевищує нормативне значення. При наявності визначеної концентрації «нітратів» в питній воді для споживання людиною вода не придатна (а.с.13).

До участі у розгляді справи було залучено спеціаліста - директора інженера-проектувальника Державного регіонального проектно-вишукувального інституту «Запоріжгіпроводгосп» ОСОБА_6 (НОМЕР_2 від 14.08.2012 р), який був допитаний в судовому засіданні та пояснював, що ним було проведено обстеження земельної ділянки НОМЕР_3, виконано буріння свердловини, обстежено рівень ґрунтових вод. В процесі дослідження ним були використані матеріали інженерно-гідрогеологічних та геодезичних вишукувань з архівів інституту «Запоріждніпроводгосп».

За результатами вивчення матеріалів та виконання досліджувальних робіт зроблено висновок, що вигрібна яма на ділянці НОМЕР_1 чинить негативний вплив на ґрунтові води, оскільки побудована з порушенням вимог будівельних та санітарних норм, а саме п.10-8.4 ДБН В -2.5-7.5:2013 «Каналізація, зовнішні мережі та споруди» та п.2.2 ДСН та правил утримання територій населених пунктів. Негативний вплив на стан ґрунтів присутній на глибинах нижче залягання ґрунтових вод (забруднення).

Пунктом 1.1 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України 17.03.2011 року № 145, передбачено, що вигрібна яма (вигріб) це інженерна споруда у вигляді поглиблення в землі, виконана з водотривкого матеріалу, призначена для збирання та зберігання рідких відходів, наземна частина якої обладнана щільно прилягаючою кришкою та решіткою для відокремлення твердих відходів. Рідкі відходи, що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах(вигребах)(п.2.21). Відповідно до п.п 2.22 цих правил, місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Вигрібна яма являє собою ємність для накопичення побутових стоків. За санітарними вимогами вона повинна бути: від сусіднього будинку і його споруд - на 10-12 метрів, меж ділянки - не менше ніж на 1,5 метра, житлового будинку - на відстань від 8 до 10 метрів; водозабірних колодязів - на 20 метрів; водопровідних труб - на 25 метрів; підземних течій ґрунтових вод - на 25 метрів. При будівництві вигрібної ями потрібно враховувати стан грунту в місці розташування пристрою. На глинистих ґрунтах природні колодязі по санітарним вимогам повинні знаходитися на відстані 20 метрів від ями. На суглинних ґрунтах вони віддаляються на 30, а на піщаних або суперпісчаних на 50 метрів.

В той же час, експерт з обстеження ОСОБА_7 06.10.2016 року на запит повідомив, щодо можливого впливу вигрібної ями з ділянки НОМЕР_1 на якість води у пробуреній свердловині обстеженої в червні 2016 року, що виходячи із геологічних умов та фактичного стану джерела забруднення, таке забруднення можливе у терміни 2-3 роки, якщо свердловина буде експлуатуватися постійно, і у термін більше 5 років, якщо свердловину експлуатувати періодично.

З метою перевірки заперечень відповідача ухвалою суду від 12 квітня 2016 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза (а.с.86), на вирішення якої було поставлено питання про можливість впливу зливної ями на забруднення колодязю та просідання стіни будинку з урахуванням напрямку руху ґрунтових вод.

Проте відповідач не забезпечила доступ судових експертів на свою земельну ділянку і не сплатила авансові витрати на проведення експертизи (а.с.105), у зв'язку з чим експертиза не була проведена.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво зливної ями на території земельної ділянки ОСОБА_4, здійснене з порушенням санітарних і будівельних норм і правил, завдало шкоди майну позивачки, унеможливило використання питної води із колодязя, яка внаслідок впливу шкідливих факторів зазнала забруднення і стала непридатною до застосування. З метою усунення негативних наслідків від впливу зливної ями для відновлення питного водопостачання позивачка вимушена витрачати кошти на будівництво нової свердловини, облаштування її насосом, тощо.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу, та закон, що їх регулює.

При визначенні розміру відшкодування на суму 4 424 грн., суд першої інстанції врахував, що для відновлення становища, що існувало до забруднення колодязя, позивачці необхідно здійснити буріння нової водозабірної свердловини. З цією метою позивачкою понесені витрати на придбання труб, загальною вартістю 1 425 грн., насосу, вартістю 2 800 грн., фурнітури, вартістю 199 грн. (а.с.76-77), а всього витрат на загальну суму 4 242 грн., які суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.1166 ЦК України стягнув з відповідача на користь потерпілої особи.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог є безпідставними.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до зазначених норм ЦК України при виникненні між сторонами деліктних правовідносин доведення відсутності вини у спричиненні шкоди є обов'язком відповідача, вина заподіювача шкоди презюмується.

Пунктом 1 ч.2, ч.3 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Належних і допустимих доказів на спростування доводів позивачки про те, що забруднення в її колодязі сталося через самовільне будівництво суміжним землекористувачем зливної ями, остання суду не надала, висновки спеціаліста ОСОБА_8 про причини забруднення питної води не спростувала, від проведення судової будівельної експертизи ухилилася.

Зважаючи на те, що за положенням ст.1166 ЦК України обов'язок по доведенню відсутності вини у пошкодженні майна потерпілої особи покладається на відповідача, суд першої інстанції обгрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства притягнув останнього до цивільно-правової відповідальності за завдану самочинним будівництвом шкоду і зобов'язав демонтувати зливну яму.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, що судове рішення ґрунтується на припущеннях, являються неспроможними. На підтвердження факту самочинного будівництва відповідачкою зливної ями з порушенням будівельних і санітарних норм і правил, забруднення питної води у колодязі, понесених витрат на відновлення водопостачання позивачкою надані вищевказані докази, які відповідачкою не спростовані. Доводи відповідачки про особливості географічного положення с.Розумівка, властивості земної кори і підземних вод, незадовільний стан питної води на всій території населеного пункту належними і допустимими доказами не підтверджені.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: