Справа № 304/574/17
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Перечинського районного центру зайнятості на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року в справі за позовом Перечинського районного центру зайнятості до ОСОБА_1, третя особа: Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

Перечинський районний центр зайнятості оскаржив в апеляційному порядку рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року, яким у задоволенні позову Перечинського районного центру зайнятості до ОСОБА_1, третя особа : Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення коштів - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Перечинського районного центру зайнятості.

У судовому засіданні представник Перечинського районного центру зайнятості ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Перечинського районного центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», в якій вказав, що він не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсію не отримує, не має права на пенсію за віком, в тому числі на пільгових умовах та на пенсію за вислугу років (а. с. 5).

Наказом Перечинського районного центру зайнятості № НТ110520 від 20 травня 2011 року ОСОБА_1 надано статус безробітного на загальних підставах та призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності (далі Порядок) - з 20 травня 2011 року по 13 травня 2012 року (а. с. 6-7).

За період з 20.05.2011 року по 13.05.2012 року відповідачу було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 6 651,02 грн. (а. с. 14).

Наказом Перечинського районного центру зайнятості № НТ120514 від 14 травня 2012 року ОСОБА_1 припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку із закінченням строку виплати відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 14.05.2012 року та знято його з обліку на підставі поданої ним письмової заяви про відмову від послуг СЗ відповідно до абз. 9 пп. 1 п. 20 Порядку (а. с. 6).

З наявного у матеріалах справи акту № 18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», складеного Перечинським районним центром зайнятості 24 квітня 2017 року вбачається, що на виконання листа Міністерства фінансів України № 31-29020-09-10/22716 від 04 серпня 2016 року (здійснення верифікації соціальних виплат) було проведено розслідування щодо правильності та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1, яким встановлено, що на підставі ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року (справа № 44627/12/9104), відповідачу з 11 травня 2011 року було призначено пенсію на пільгових умовах, передбачену п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і зобовязано управління Пенсійного Фонду у Перечинському районі Закарпатської області виплатити її з моменту набуття особою права на пенсію. Даний період співпадає з періодом перебування ОСОБА_1 на обліку у Перечинському районному центрі зайнятості, а саме : з 20.05.2011 року по 14.05.2012 року. У цей період ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в сумі 6651,02 грн., яка на думку позивача ним отримана незаконно, а тому підлягає стягненню.

Відмовляючи у задоволені позову Перечинському районному центру зайнятості, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» № 803-XII від 01 березня 1991 року (далі Закон № 803-XII) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Не можуть бути визнані безробітними громадяни які мають право на пенсію за віком, у тому числі на пільгових умовах, на пенсію за вислугу років та скористалися цим правом або досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно ч. 4 ст. 2 цього Закону у разі відсутності підходящої роботи рішення про надання громадянам статусу безробітних приймається державною службою зайнятості за їх особистими заявами з восьмого дня після реєстрації у центрі зайнятості за місцем проживання як таких, що шукають роботу. Реєстрація громадян провадиться при пред'явленні паспорта громадянина України і трудової книжки, а в разі потреби - військового квитка, документа про освіту або документів, які їх замінюють.

За правилами ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 02 березня 2000 року (далі Закон № 1533-ІІІ) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 307 від 20 листопада 2000 року, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звертався до головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із усною заявою, у відповідь на яку 21 вересня 2010 року заступник начальника головного управління повідомив, що у звязку з відсутністю первинних документів визначити його право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не можливо (а. с. 36-37).

Також ОСОБА_1 звертався із заявою про підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та з інших питань до Управління праці та соціального захисту населення Перечинської районної державної адміністрації, на що йому листом № 442/02-07 від 31 березня 2011 року було запропоновано звернутися до відповідної комісії при головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області у порядку та спосіб, встановленими Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, або до суду у порядку адміністративного судочинства (а. с. 38).

На виконання указаних рекомендацій відповідач подав до управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі заяву з копіями необхідних документів, які йому були повернуті разом з листом № 889/03 від 19 квітня 2011 року, в якому повідомлено, що комісією при головному управлінні Пенсійного фонду в Закарпатській області підтверджуються періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника. А оскільки філія «Перечиндержспецлісгосп» головного державного спеціалізованого лісогосподарського агропромислового підприємства «Закарпатагроліс», яке є правонаступником Перечинського міжгосподарського лісгоспу та Перечинського міжколгоспного лісництва, станом на 12.04.2011 року не ліквідоване, тому підстав подавати документи на розгляд Комісії немає (а. с. 39-40).

Внаслідок відмови управлінням Пенсійного фонду України у Перечинському районі у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, 19 серпня 2011 року він звернувся до Перечинського районного суду з адміністративним позовом (справа № 2-а-601/11) про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням спеціального трудового стажу в період з 19 травня 1987 року по 17 грудня 1999 року (а. с. 33-35).

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2013 року, зобовязано управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі Закарпатської області з 11 травня 2011 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням спеціального трудового стажу за період з 29 травня 1987 року по 17 грудня 1999 року (а. с. 41-44, 45-47).

Зазначене рішення суду виконано, що стверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 05.06.2013 року, винесеною державним виконавцем державної виконавчої служби Перечинського районного управління юстиції (а.с.50).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, Закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Оскільки судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у розмірі 6651,02 грн., які є допомогою по безробіттю, призначеною йому Перечинським районним центром зайнятості, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року (справа 6-151цс13), який відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання суду першої інстанції у рішенні на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності є помилковим, оскільки згідно п.4 ст.38 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування на випадок безробіття» строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом та Законом України «Про зайнятість населення» адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Однак враховуючи, що у позові Перечинському районному центру зайнятості було відмовлено по суті, а не у звязку з пропуском строку позовної давності, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга позивача відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Перечинського районного центру зайнятості відхилити.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :