ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6651/17
провадження № 2-сз/753/55/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.,

за участю секретаря: ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києва заяву представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про повернення судового збору

встановив:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва з 20.03. 2017 року перебувала цивільна справа подану в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті.

05 квітня 2017 року за вх. № 16875 до загальної канцелярії суду від представника ОСОБА_2- ОСОБА_3, що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 18 - 16 / Ц від 28 листопада 2016 року, надійшла заява про повернення судового збору.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з матеріалами цивільної справи, ухвалою суду від 21 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 зацікавлена особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті було повернуто позивачеві для звернення до належного суду.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 закону України « Про судовий збір » сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах » суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв ( скарг ) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви ( заяви, скарги ), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву ( заяву, скаргу, дію ) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення ( пункт 2. 14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 ( зі змінами ).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів ( фотокопії тощо ) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути доказом сплати судового збору.

Відповідно до Закону України " Про судовий збір ", судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ( РИМ, 4. XI. 1950 ), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R ( 81 )7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі " Креуз проти Польщі " ( Kreuz v. Poland ) ), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях « Голдер проти Великої Британії » від 21 лютого 1975 року, « Жоффре де ля Прадельде ля Прадель проти Франції » від 16 грудня 1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Як вбачається з наданої квитанції № 75748 від 20 березня 2017 року судовий збір призначення платежу позовом ОСОБА_3, яка не зверталася до суду з позовом або заявою, а лише згідно договору № 18 - 16 / від 28 листопада 2016 року надавала правову допомогу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про повернення сплаченого судового збору задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 Закону України « Про судовий збір », суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представнику заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про повернення судового збору - відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику та його представнику рекомендованою поштою для відому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК