АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Техніко-транспортна компанія «Бізнес-Клас» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення отриманих коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» та просила застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з відповідача грошову суму в 510 000 грн., яка була передана на виконання нікчемного правочину, проценти за користування чужими грошовими коштами з розрахунку облікової ставки НБУ за період з 12.08.2013 по день винесення судового рішення, що станом на 07.03.2016 становить 214 635, 33 грн., збитки з розрахунку 16 % річних за період з 12.08.2013 по день винесення судового рішення, що станом на 07.03.2016 становить 209 924, 38 грн., а всього на момент звернення до суду із вказаним позовом - 934 559, 71 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.01.2017 відмовлено в задоволенні позову.

Справа № 761/9887/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4122/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при вирішенні справи по суті суд першої інстанції не врахував, що підписи від імені позивача в обох примірниках договору №10/13-1 від 12.08.2013 виконані не ОСОБА_3, в зв'язку з чим вказаний договір є нікчемними. Зазначила, що дана обставина є підставою для застосування наслідків нікчемності правочину, але суд безпідставно відмовив у задоволені зазначеного позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази, не дають підстави вважати, що вищезгаданий Договір грошового покриття є нікчемним в зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування наслідків нікчемності правочину.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 12.08.2013 ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 уклали Договір грошового покриття № 10/13-1, відповідно до умов якого з метою забезпечення повного та своєчасного виконання боргових зобов'язань, платник перераховує банку грошові кошти на рахунок банку для грошового покриття. Відповідно до умов вказаного договору платник відповідає перед банком як за належне виконання, так і за порушення клієнтом боргових зобов'язань. Банк має право як у разі порушення клієнтом, так і в разі настання строку виконання боргових зобов'язань, одержати задоволення своїх вимог за рахунок грошового покриття (а. с. 6-9).

Предметом Договору (основного зобов'язання) визначено надання Банком на вимогу клієнта банківської послуги, а клієнт приймає банківську послугу та зобов'язується належним чином виконувати зобов'язання, що встановлені в Договорі відносно такої банківської послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг Банку (п. 11 Договору). Реквізити Договору, щодо якого укладено Договір грошового покриття: назва - Договір про надання банківських послуг між Банком та Клієнтом (ТОВ ТТК «БІЗНЕС-КЛАС»), генеральний ліміт - 500 000 грн., генеральний строк - до 12.02.2015 включно. Відповідно до п. 12 даного Договору сума та валюта покриття 510 000 грн., плата Банку на користь Платника за грошовим покриттям 16% річних.

Позивач, зазначила, щоукладала з відповідачем саме депозитний договір, але пізніше виявилось, що вказаний договір містить положення договору поруки, які позивач з відповідачем не погоджувала. Вказала, що під час винесення рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015 по справі № 761/35251/14-ц було встановлено, що спірний договір підписано не ОСОБА_3, а іншою особою, в зв'язку з чим останній є нікчемним. Враховуючи наведені обставини позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Учасники цивільного обороту можуть укладати договори як передбачені, так і не передбачені цивільним законодавством (але такі, що не суперечать його загальним засадам), а також договори, зміст яких складають елементи різних відомих видів договорів. Такі договори називаються змішаними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК Українивимога про застосування наслідків нікчемності правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що договір є нікчемним, якщо його недійсність прямо передбачена законом, а вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

В зв'язку з наведеними обставинами, подаючи відповідний позов, позивачу необхідно було довести, що спірний правочин є нікчемним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови або предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать, що 12.08.2013 між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір грошового покриття № 10/13-1, який за своїм змістом відноситься до змішаного договору. На виконання вказаного договору позивач сплатила відповідні кошти.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача надав докази, які свідчать про те, що позивач неодноразово укладала Договори грошового покриття в забезпечення виконання кредитних зобов'язань юридичних осіб.

Вказана обставина, на думку колегії суддів, спростовує посилання позивача про її правову необізнаність при укладанні спірного договору.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що сторони уклали зазначений Договір в належній формі, досягли згоди щодо істотних його умов, а тому останній за відсутності підпису позивача на ньому є оспорюваним та підлягає визнанню недійсним.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.09.2015 по справі № 761/35251/14-ц відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ін. про визнання недійсним договору грошового покриття частково (а. с. 11-12). Даним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_3 не підписувала договір грошового покриття №10/13-1 від 12.08.2013, укладений між сторонами по справі, вказана обставина відповідно до вимог закону є підставою для визнання цього договору недійсним повністю. Разом з тим, позивач за вищевказаним позовом наполягала на визнанні оспорюваного договору недійсним тільки в частині окремих його пунктів, категорично не погоджуючись із повним визнанням договору недійсним. Вказана обставина і стала підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину. В цивілістичній науці та судовій практиці застосування таких наслідків іменується реституцією.

Враховуючи вищевикладене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не встановлено, що Договір грошового покриття є нікчемним за законом чи визнаний в судовому порядку недійсним, то відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину, а тому колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позову правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписи від імені позивача в обох примірниках договору №10/13-1 від 12.08.2013 виконані не ОСОБА_3, а іншою особою не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки оскаржуваний договір в установленому законом порядку недійсним не визнаний, а тому не можуть бути застосовані наслідки недійного правочину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що укладаючи вказаний договір, позивач була впевнена, що укладає договір банківського вкладу, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи те, що матеріали справи свідчать, що позивач неодноразово укладала Договори грошового покриття.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк