Номер провадження: 22-ц/785/6473/17
Номер справи місцевого суду: 514/44/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спонукання до укладання договору та визнання недійсним договору,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спонукання до укладання договору та визнання недійсним договору, посилаючись на те, що 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір оренди нежитлової будівлі, за яким ОСОБА_3 передала в оренду нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1. Договір було укладено на строк 2 роки 11 місяців, а саме з 10 жовтня 2013 року по 10 вересня 2016 року.

Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що якщо за місяць до спливу строку оренди жодна із сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, то після спливу строку цього договору Орендодавець та Орендар зобов'язуються укласти новий договір на цих самих умовах.

10 серпня 2016 року жодна із сторін договору не заявляли про небажання продовжувати договір.

13 грудня 2016 року ОСОБА_2 було надіслано ОСОБА_3 пропозицію, щодо підписання нового Договору оренди нежитлової будівлі на тих саме умовах, що зазначені в договорі оренди від 10 жовтня 2013 року.

Позивачка вважає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а тому ОСОБА_3 зобов'язана укласти новий договір з ОСОБА_2 на тих самих умовах, що й попередній договір, однак ОСОБА_3 ухиляється від укладання Договору оренди нежитлової будівлі.

На підставі вищевикладеного, позивачка просила суд зобов'язати ОСОБА_3 укласти з ОСОБА_2 договір оренди нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на тих саме умовах, що зазначені у договорі оренди нежитлової будівлі від 10 жовтня 2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати недійсним договір про оренду нежитлового приміщення, укладений 10 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір про оренду нежитлового приміщення від 10 жовтня 2016 року; стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору

В судовому засіданні позивачка, а також її представник позовні вимоги підтримали.

Відповідачі, а також представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнали.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про спонукання до укладання договору та визнання недійсним договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом неповно і всебічно з'ясовані обставини справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди нежитлової будівлі, за яким ОСОБА_3 передала в оренду нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1.

Договір був укладений на строк 2 роки 11 місяців, а саме з 10 жовтня 2013 року по 10 вересня 2016 року.

Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що якщо за місяць до спливу строку оренди жодна із сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, то після спливу строку цього договору Орендодавець та Орендар зобов'язуються укласти новий договір на цих самих умовах.

10 серпня 2016 року жодна із сторін договору не заявляли про небажання продовжувати договір.

13 грудня 2016 року ОСОБА_2 було надіслано ОСОБА_3 пропозицію, щодо підписання нового Договору оренди нежитлової будівлі на тих саме умовах, що зазначені в договорі оренди від 10 жовтня 2013 року.

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 30.05.2011 року ОСОБА_3 на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Згідно технічного паспорту житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 виданого ОСОБА_3, цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про спонукання до укладання договору та визнання недійсним договору, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом укладеного договору оренди нежитлової будівлі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладеного 10 жовтня 2013 року Орендодавець зобов'язується передати Орендареві нежитлову будівлю, торгівельною площею 30.42 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Сторони також узгодили, що нежитлова будівля надається на умовах оренди строком на 2 роки 11 місяців. Орендна плата за нежитлове приміщення складає 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно.

Також сторонами було узгоджено, якщо за місяць до спливу строку оренди жодна зі сторін письмово не заявила про небажання продовжувати договір, то після спливу стоку цього договору Орендодавець та Орендар зобов'язуються укласти новий договір на цих саме умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, Орендодавець починаючи з травня 2016 року не отримував орендну плату за користування нежитловим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не вчасно було внесено орендну плату за користування нежитловим приміщенням. З часом сама ОСОБА_3 відмовилася від оплати та запропонувала ОСОБА_2 звільнити займане приміщення. Отже, як стверджує ОСОБА_3, що вона завчасно попередила ОСОБА_2 про небажання продовжувати договір. Обставини, щодо несплати орендної плати позивач підтвердила, та зазначила, що ОСОБА_3 ухилялася від їх отримання.

Також судом з'ясовано, що ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_3, та рідною сестрою відповідача ОСОБА_4 На даний час ОСОБА_3 мешкає у своєму житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1. Після того як вона на прохання своєї доньки передала в оренду за договором прибудову бару, у якому ОСОБА_2 здійснює свою підприємницьку діяльність, вона не може на власний розсуд користуватися своєю власністю, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Здійснення у орендованому приміщені прибудови бару підприємницької діяльності заважає їй користуватися та розпоряджатися власним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб.

Оскільки, доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_2 надано не було, суд на законних підставах відмовив в задоволені її позову за необґрунтованістю.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що, суд встановивши наявність договірних відносин між скаржником та ОСОБА_3 повинен був застосовувати положення статей 396, 629 ЦК України пункту 2.2. Договору, оскільки скаржник має право на захист володіння орендованим майном шляхом спонукання до укладення нового договору, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, тобто власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, також власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб, що не суперечить чинному законодавсту.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 26 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець