Провадження 2/127/1/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря Ковтун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 позов мотивувала тим, що 25.04.2016 року померла її сестра ОСОБА_3 і після її смерті відкрилась спадщина на будинок та земельну ділянку № 17 по вул. Мамина Сибіряка в м. Вінниці.

Заповіту померла ОСОБА_3 не склала, тому позивач як спадкоємець другої черги звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємцем першої черги, який також нотаріусу подав заяву про прийняття спадщини, є чоловік померлої - ОСОБА_2 ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2, однак їх шлюб мав формальний характер, вони тривалий час разом не проживали. З початку лютого 2015 року до кінця лютого 2016 року ОСОБА_3 проживала з позивачем та її родиною за адресою: Вінницька область, Тиврівський район с. Довгополівка вул. Чкалова, 29.

ОСОБА_3 хворіла на онкологічну хворобу, останнім часом перебувала у безпорадному стані і потребувала стороннього догляду. Чоловік ОСОБА_2 такої допомоги їй не надавав. Приїжджаючи до м.Вінниці на обстеження у лікарню в березні 2016 року ОСОБА_3 зупинялась на ніч не у належному їй будинку, а в готелі, оскільки не бажала бачитись із чоловіком. На початку квітня 2016 року ОСОБА_3 разом із сестрою приїжджали до м. Вінниці до лікарні, однак від госпіталізації і медикаментозного лікування хвора відмовилась і бажала лікуватись народними методами. Разом з тим, оскільки стан її був важким, їй постійно потрібна була допомога лікарів і близьких осіб, вона була швидкою допомогою доставлена в лікарню. Позивач, сестра ОСОБА_4, племінниця ОСОБА_5 чергували біля хворої, доглядали її, купували продукти та ліки. ОСОБА_3 просила ні в якому разі не допускати до неї чоловіка і не повідомляти йому діагноз, оскільки не бажала його бачити. В цей час ОСОБА_3 також звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, вважала шлюб формальним і не бажала продовжувати його існування. Також ОСОБА_3 мала намір відчужити належні їй земельну ділянку та будинок, що в м. Вінниці, вул. М. Сибіряка, 17, з цією метою вона замовила оцінку ринкової вартості нерухомості.

Після виписки з лікарні ОСОБА_3 поїхала на проживання до батьківського будинку в с. Соболівка Теплицького району Вінницької області і проживала разом із сестрою ОСОБА_4 В цей час вона відвідувала священика місцевої православної церкви з проханням «розвінчати» її з чоловіком, оскільки не бажала бути повязаною з ним.

Весь цей час ОСОБА_2 не цікавився станом здоров`я дружини, ухилявся від її догляду, надання матеріальної, фізичної і моральної допомоги. За день до її смерті ОСОБА_2 приїхав в село із працівником поліції та насильно забрав ОСОБА_3 до м. Вінниці. Наступного дня 25.04.2016 року вона померла.

Оскільки ОСОБА_3 була у безпорадному стані, потребувала допомоги від чоловіка і підтримки, проте ОСОБА_2 ухилявся від надання такої допомоги, позивач просила усунути його від права на спадкування за законом, відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 позов підтримала за викладених обставин. Суду пояснила, що стан здоров`я сестри ОСОБА_3 погіршився в 2015 році, тому з осені 2015 року вона весь час проживала з ними в с. Довгополівка Тиврівського району. Обстежуватись і робити операцію вона не хотіла, тому лікувалась народними методами. З чоловіком ОСОБА_2 вона не могла жити і не хотіла його бачити, оскільки боялась його. Він весь час дзвонив і тероризував її, ображав, примушував заробляти гроші, навіть коли на початку березня 2016 року приїхала на обстеження до м. Вінниці, то поселилась в готелі, а не в своєму будинку. Ольга мала намір розірвати з ним шлюб і «розвінчатись», тому відвідувала єпархію. З березня 2016 року її стан з кожним днем погіршувався, разом з тим, її умовляли лягти в лікарню, проте вона заперечувала. ОСОБА_7 в квітні 2016 року, коли швидкою допомогою її доставили до відділення хоспісу лікарні, вони дізнались, що ОСОБА_3 хвора на онкологічну хворобу, проте лікувати її було пізно. Весь час в лікарні хвору доглядала вона, сестра ОСОБА_8, племінниця ОСОБА_5, племінник ОСОБА_9, а також брати відвідували. ОСОБА_7 їх родина витрачала кошти на придбання необхідних ліків, забезпечувала хвору харчуванням. ОСОБА_3 не хотіла бачитись із ОСОБА_2, ображалась на нього, категорично заперечувала розповідати йому про свій стан здоров`я і не хотіла від нього допомоги, оскільки ОСОБА_2 не цікавився нею і не підтримував, лише вимагав від неї, щоб вона працювала і заробляла гроші. В лікарню він приходив лише один раз, проте ні ліків, ні грошей, ні продуктів не приніс. ОСОБА_3 хотіла, що б її поховали на батьківщині, тому з лікарні її завезли в с.Соболівка і там вона жила із сестрою ОСОБА_8 За день до смерті чоловік приїхав з поліцією і насильно забрав її в м. Вінницю, 25.04.2016 року вона померла. Наголосила, що сестра ОСОБА_3 знаходилась у безпорадному стані через свою хворобу і почала потребувати сторонньої допомоги з березня 2016 року. Ще на початку березня вона пересувалась сама, керувала автомобілем, укладала угоди, майже до самої смерті вела справи по бізнесу. Також вона мала намір перед смертю завершити свої справи, розлучитись із чоловіком і подарувати свою хату племіннику ОСОБА_9, тому замовляла необхідні документи і подала заяву до суду. Хто їй допомагав в цьому не знає. Вважає, що ОСОБА_2 не гідний спадкувати майно, тому просила усунути його від прийняття спадщини.

Представник ОСОБА_10 підтримала позов і зазначила, що оскільки протягом березня-квітня 2016 року ОСОБА_3 внаслідок важкої хвороби перебувала в безпорадному стані, потребувала сторонньої допомоги, проте ОСОБА_2 такої допомоги не надавав, на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 40-46), суду пояснив, що протягом всього життя між ним і дружиною ОСОБА_3 були гарні стосунки, разом з тим, сестра ОСОБА_1 завжди налаштовувала ОСОБА_3 проти нього. Наприкінці 2015 року ОСОБА_3 почала погано себе почувала, часто залишалась на ніч у сестри в с.Довгополівка, оскільки їй по роботі так було зручно. Лікувалась методами народної медицини, обстеження проходити не бажала. Він був проти, проте оскільки розумів, що його дружина у рідних людей, їй так буде краще. Разом з тим, вони весь час спілкувались по телефону. Вона говорила, що стан здоров`я нормальний, вона продовжувала працювати. Ольга час від часу приїжджала додому, проте в квітні 2016 року, коли вона в черговий раз приїхала із ОСОБА_1 додому, він побачив, що вона у важкому стані, не могла сама пересуватись, тому викликав «швидку» і її поклали у відділення хоспісу. Відвідував її в лікарні тричі, проте оскільки ОСОБА_3 не бажала із ним зустрічатись, він продовжував спілкуватись із сестрами ОСОБА_8, ОСОБА_1, і вони його запевняли, що все добре. Він дійсно не доглядав її в лікарні, оскільки поруч були сестри, він вважав, що їй так буде краще. ОСОБА_11, що були у значній кількості на платіжних картках, також вони розпоряджались, тому матеріальної допомоги ОСОБА_11 не потребувала. Після лікарні дружину без його згоди завезли в с. Соболівка, вона не виходила на зв`язок, сестра відповідала, щоб він її не турбував. Через деякий час дружина подзвонила і попросила забрати її, тому він поїхав за нею в село. Оскільки двері хати не відчиняли і не впускали його, він звернувся до правоохоронних органів і в присутності працівників поліції, голови сільради виніс її з хати і забрав додому. Ольга вмовляла не залишати її, була в старому будинку в жахливих умовах, брудна, не доглянута, у дуже важкому стані. Вона розповіла, що сестри забрали у неї телефон і не дозволяли їй спілкуватись із ним, налаштовували її проти нього, говорили, що у нього інша жінка. Він домовився про лікарню, замовив ліки, але вночі вона померла. Він любив дружину і ніколи не відмовляв їй у допомозі, а якби знав про її діагноз, зробив би все можливе, щоб зберегти їй життя. Вважає, що саме ОСОБА_1 довела ОСОБА_11 до такого стану, не вжила дієвих заходів, ні разу за весь час не викликала «швидку», не повідомила йому про її діагноз, а лише весь час намагалась позбавити його майна.

Представник відповідача ОСОБА_12 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні.

Свідок ОСОБА_9 (племінник ОСОБА_3В.) суду пояснив, що протягом останнього року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були погані стосунки, з 2015 року вона проживала у сестри ОСОБА_1, хворіла, потребувала сторонньої допомоги і піклування. Коли ОСОБА_3 деякий час жила в готелі, то попросила, щоб він приїхав і привіз їй їжу, говорила, що втекла від чоловіка і має намір розірвати з ним шлюб. Навесні 2016 року він відвіз її в лікарню, вона була у важкому стані, з нею весь час була ОСОБА_8 Він також допомагав, привозив продукти. Від чоловіка вона не очікувала допомоги і не хотіла його бачити. З її слів, ОСОБА_2 цікавили лише гроші. Також вона пропонувала доглянути її, за що обіцяла подарувати свій будинок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (племінниця ОСОБА_3 і донька ОСОБА_1В.) пояснила, що з літа 2015 року ОСОБА_3 жила з ними в с.Довгополівка, оскільки зіпсувались стосунки із чоловіком, крім того, вона народила дитину і ОСОБА_3 бажала проводити більше часу із ними. Відповідач до них не приїжджав, стосунки між ним та ОСОБА_3 були напружені, розмовляли по телефону лише щодо ведення бізнесу і грошей. В лютому-березні 2016 року ОСОБА_3 почала потребувати сторонньої допомоги, їй було важко пересуватись. Вона мала намір розірвати шлюб з відповідачем, оскільки він їй не допомагав, між ними були сварки. В лікарні вона перебувала у важкому стані, не могла пересуватись, із нею переважно була ОСОБА_8, чоловік її не відвідував, матеріально і морально не допомагав.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, з ОСОБА_2 перебуває в конфлікті. ОСОБА_3 протягом 2015 і початку 2016 року жила із ОСОБА_1, а після того, як в березні 2016 року її стан здоров`я значно погіршився, вона забрала сестру в с. Соболівка. Хвора потребувала постійної допомоги, проте вони діагнозу ще не знали, тому купляли ліки за бажанням самої ОСОБА_3 для полегшення її стану. ОСОБА_2 лише дзвонив і пригнічував її, з`ясовував робочі питання, ніякої допомоги не пропонував. Вона розповідала, що чоловік погано ставився до неї, лише хотів, щоб вона заробляла гроші. Їй потрібна була операція, проте він не дав грошей. Відповідач не забезпечував її ліками, не купував продуктів, здоровям не цікавився. Після лікарні ОСОБА_3 хотіла бути у себе вдома, проте чоловік не дав ключі від хвіртки, тому вони поїхали в с. Соболівка, в батьківську хату. Вона не хотіла викликати лікарів, до того ж, не було грошей на її лікування. Останні дні в Соболівці вона доглядала її, створила нормальні умови, але ОСОБА_3 хотіла додому, тому подзвонила відповідачу і він забрав її.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є головою Соболівської сільради і була присутня, коли ОСОБА_2 забирав хвору дружину. Вони з дільничним намагались зайти в хату, стукали, проте двері їм не відчиняли. У хаті були жахливі умови, ОСОБА_3 хвора лежала в бруді і просила чоловіка забрати її звідти, оскільки вона була як у полоні. Ні сидіти ні встати вона не могла.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що восени 2015 року ОСОБА_2 попросив відвезти його в с. Довгополівка до жінки. Він довго ходив навколо хати, стукав, звав ОСОБА_3, проте його не впускали.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що є сусідом ОСОБА_2 Він із дружиною постійно проживав в будинку по вул. М. Сибіряка, гарна сім`я. Навесні 2016 року ОСОБА_3 привезли в будинок важко хвору. Наголосив, що позивач просила його свідчити про те, що відповідач гуляв з іншими жінками, однак, він відмовився брехати.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що товаришувала з ОСОБА_3 В 2015-2016 вони підтримували телефонний зв`язок, вона була періодично в селі і приїжджала додому. Навесні 2016 року ОСОБА_2 розповідав, що ОСОБА_3 в лікарні, а коли вона побачила її, то ОСОБА_3 була дуже хвора. Говорила, що була в селі і над нею знущались, не давали їсти і пити. ОСОБА_2 гарно до неї ставився, ніколи не ображав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що протягом грудня 2015 до лютого 2016 року він бачився із ОСОБА_3, оскільки в будинку робив деякі роботи. Через деякий час ОСОБА_2 розповідав, що дружина хвора, лежить в лікарні. ЇЇ сестри біля неї, а його не допускають до дружини.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що бачила, як ОСОБА_3 перед смертю привезли з села в м. Вінницю. До цього свідок бачила ОСОБА_3 в лютому-березні 2016 року, заходила до неї у гості, вона говорила, що живе в сестри в селі і там лікується. Перед тим, як її завезли в лікарню вона була в будинку по ОСОБА_19, лежала, піднятись не могла, їхати нікуди не хотіла, кричала на сестру ОСОБА_4, що та їй набридла. Чи доглядав її ОСОБА_2 не знає, проте вони протягом життя були разом.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що за замовленням ОСОБА_2 діставав для ОСОБА_3 ліки з народної медицини, але хто її доглядав і який був стан її здоров`я не знає.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.01.2008 року (а.с. 69 т. 1). Шлюб подружжя також був зареєстрований в Українській Православній Церкві (а.с. 61 т. 1).

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.11.1999 року ОСОБА_3 належав цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що в м. Вінниці, бульвар М. Сибіряка, 17 (15) (т. 1 а.с. 12), а також земельна ділянка, площею 0,0860 га за цією ж адресою (т. 1 а.с. 9).

25 квітня 2016 року в м. Вінниці у віці 48 років ОСОБА_3 померла, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 26.04.2016 року було зроблено відповідний актовий запис № 1183 та видано свідоцтво про смерть (а.с. 15).

Внаслідок смерті відкрилась спадщина на вказане нерухоме майно. Заповіту ОСОБА_3 не залишила.

В зв`язку з цим спадкування здійснюється за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

З матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_20 вбачається, що відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України після смерті ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини 06.06.2016 року предявила спадкоємець другої черги, сестра ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 239). ОСОБА_2 заяву про прийняття спадщини після смерті дружини предявив 19.09.2016 року (т. 1 а.с. 244).

Обґрунтовуючи позов про усунення ОСОБА_2 від прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначила, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавці, яка перебувала внаслідок хвороби у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Враховуючи роз'яснення, що містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду та піклування.

Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. ОСОБА_7 при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На необхідності встановлення в сукупності вказаних обставин звертається увага також в п. 4 листа ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13.

В судовому засіданні сторони визнали, а також це підтверджується дослідженими доказами, що внаслідок важкої хвороби ОСОБА_3 була у безпорадному стані і потребувала сторонньої допомоги і догляду протягом березня-квітня 2016 року.

Так, з довідки про причину смерті, виданої 25.04.2016 року відділом судово-медичної експертизи трупів бюро судово-медичної експертизи Вінницької обласної ОСОБА_10 вбачається, що причиною смерті ОСОБА_3 було захворювання: злоякісне новоутворення матки ендогенна ракова інтоксикація.

Згідно довідки КЗ «Тиврівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» в 2015-2016 роках ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, амбулаторна медична допомога лікарями КЗ не надавалась (т. 1 а.с. 55); на амбулаторному лікуванні протягом 2016 року у лікарів загальної практики КЗ «Теплицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_3 не перебувала (а.с. 56 т. 1).

За період з 2008 по 2016 рік ОСОБА_3, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4, на стаціонарному лікуванні гінекологічного відділення Вінницького міського клінічного пологового будинку № 2 не перебувала (т. 1 а.с. 57).

За період з 2008 по 2016 рік ОСОБА_3 за медичною допомогою в Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4 не зверталась, на диспансерному обліку не перебувала, тому документація за цей період відсутня. Медична документація розпочата 06.04.2016 року, коли вперше була надана амбулаторна медична допомога (оформлене направлення в терапевтичне відділення МКЛ №3 по життєвим показникам). Наступне відвідування на дому 16.04.2016 року після виписки з лікарні.

На лікуванні у відділенні «хоспіс» МКЛ № 3 ОСОБА_3 знаходилась з 06 по 16 квітня 2016 року, виписана, враховуючи бажання пацієнтки та родичів, без покращення (т. 1 а.с. 60). За адресою: м. Вінниця, бульвар М. Сибіряка, 17 до ОСОБА_3 в період з 05.04 26.04.2016 року за реєстровано три виїзди: 06.04.2016 для транспортування в МКЛ № 3 за направленням сімейного лікаря; 24.04.2016 з приводу задишки. Надана меддопомога. Загальний стан важкий, від госпіталізації відмовилась, залишена на місці, дані рекомендації; 25.04.2016 о 01.40 год. з приводу «погано», бригадою ШД констатовано смерть.

В судовому засіданні беззаперечно було встановлено, що в період перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані у лікарні, а також в с.Довгополівка, с. Соболівка в березні-квітні 2016 року, необхідну допомогу і догляд їй надавали позивач ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_8, інші члени родини. ОСОБА_3 була забезпечена матеріально, на її карткових рахунках знаходились кошти у значних сумах (а.с. 80-88, 95-101 т.1), зокрема станом на березень 2016 року залишок становив 34 288,10 грн. (а.с. 90-91 т.1), станом на квітень 2016 року залишок становив 35 283,10 грн. (а.с. 93, 94). Згідно виписки по рахунку зняття готівки відбувалось 11.04.2016 року, коли ОСОБА_3 перебувала в лікарні, а також 26.04.2016 року (а.с. 101 т.).

Суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що ОСОБА_3 потребувала допомоги саме від ОСОБА_2, а він ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги.

Сторони визнали, що про невиліковний діагноз ОСОБА_3 вони всі дізнались лише в квітні 2016 року. Сама померла заперечувала, щоб чоловіку повідомляли про її стан здоров`я і це підтвердили позивач, відповідач, а також свідки. За бажанням хворої ОСОБА_2 міг відвідати її в лікарні лише 1 раз, разом з тим, він підтримував із нею телефонний зв`язок, про що свідчать виписки по дзвінкам (а.с. 118-213 т. 1), а також зустрічався із ОСОБА_1, ОСОБА_8 та лікарями, цікавився станом здоров`я.

Відповідач визнав, що він дійсно не купляв продукти і ліки для ОСОБА_3, оскільки її забезпечували родичі, крім того, він знав, що при ній кредитні картки, якими могли розпорядитись сестри. ОСОБА_3 під час хвороби жодного разу не просила у нього допомоги, про це також не повідомляли ОСОБА_1, ОСОБА_8

Таким чином, ОСОБА_2 знав, що ОСОБА_3 отримує належну допомогу від рідних осіб, тому особисто його постійної допомоги дружина не потребувала. Дані обставини свідчать про відсутність свідомого ухилення від виконання свого обов`язку по догляду за спадкодавцем.

Крім того, твердження позивача про те, що відповідач взагалі не цікавився дружиною, спростовується наступним фактом. Втративши із ОСОБА_3 телефонний зв`язок і дізнавшись, що її виписали з лікарні та без відома перевезли в с. Соболівка Теплицького району, ОСОБА_2, з метою усунення перешкод у спілкуванні із дружиною, звернувся до правоохоронних органів та в присутності дільничного інспектора Крижанівського А.А., голови сільради ОСОБА_13, за проханням ОСОБА_3, забрав її додому.

Враховуючи наведені обставини і те, що факту ухилення, пов`язаного із винною поведінкою ОСОБА_2 від допомоги спадкодавиці ОСОБА_3 не встановлено і позивачем не доведено, підстав для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України немає, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1224 ч. 5 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: