Справа № 199/2473/17
13 червня 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.
за участю секретаря Борулько М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Поліал Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Поліал Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що 13 червня 2016 року, відповідності до частини третьої статті 24 КЗпП України, між нею та відповідачем був укладений трудовий договір, згідно з яким її було прийнято на роботу в TOB «ПОЛІАЛ УКРАЇНА», яке надавало клінінгові послуги Національному банку України.
На підставі вказаного трудового договору 14 червня 2016 року відповідачем був виданий наказ №8 про прийняття ОСОБА_3 на роботу на посаду прибиральника службових приміщень, та їй була встановлена місячна заробітна плата (оклад) у розмірі 2500,00 гривень.
При прийманні на роботу, відповідності до пункту 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, вона надала відповідачу трудову книжку, в якій зроблено відповідний запис.
Позивачка вказує на те, що виникнення трудових відносин між мною та відповідачем зумовило виникнення взаємних прав та обов'язків згідно з нормами КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами з питань трудового законодавства, зокрема з виплати заробітної плати та проведення розрахунків при звільненні.
Незважаючи на це, відповідачем за період з 01 січня по 07 лютого 2017 року позивачці заробітна плата не виплачена. Крім того, за період з 01 листопада по 31 грудня 2016 року, з 16 по 31 січня, з 01 по 07 лютого 2017 року не була виплачена доплата за виконання роботи за суміщенням (ділянка роботи відсутнього працівника). Робота за суміщенням зафіксована у табелях обліку робочого часу за листопад, грудень 2016 року, січень, лютий 2017 року (додаток № 4).
07 лютого 2017 року ОСОБА_3 була звільнена із займаної посади на підставі наказу № 61-к за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, за згодою сторін, однак розрахунок з нею у день звільнення відповідачем не був проведений, хоча позивачка була присутня на роботі протягом усього робочого дня.
Згідно з п.4 трудового договору, відповідач також брав на себе зобов'язання виплачувати заробітну плату два рази на місяць, до 20 числа звітного місяця та до 5 числа наступного за звітним, однак всупереч умовам трудового договору за період з 01 січня по 07 лютого 2017 року заробітна плата не була виплачена.
Відповідності до ч.1 ст. 83 КЗпП України, ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», крім заробітної плати у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Згідно з частинами 5, 9 статті 10 Закону України «Про відпустки» у перший рік роботи, щорічна основна відпустка повної тривалості надається після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. За другий та наступні роки роботи щорічні відпустки надаються в будь-який час відповідного робочого року.
Позивачка зазначає, що за весь час роботи у відповідача їй відпустка не надавалася, однак на день звільнення грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки також не виплачено.
Посилаючись на дані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 687 гривень 50 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 333 гривні 08 копійок, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 96 гривень 62 копійки та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 3 925 гривень 83 копійки, а всього 17 043 гривні 03 копійки.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, якою просила справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи у відсутність представника відповідача до суду не надходило, тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Поліал Україна» був укладений трудовий договір, згідно з яким позивачку було прийнято на роботу на посаду сервісного працівника на строк з з 15.06.2016 року по 13.06.2017 року, з випробувальним терміном два місяці, який розпочинається з 13.06.2016 року (а.с.6).
Відповідно до запису в трудовій книжці позивачки, вона прийнята на роботу на посаду притиральні службових приміщень TOB «Поліал Україна», згідно з наказом №8 від 14.06.2016 року, та звільнена з вказаної посади за згодою сторін, згідно з п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до наказу №61-к від 06.02.2017 року (а.с.62). Також їй була встановлена місячна заробітна плата (оклад) у розмірі 2500,00 гривень.
Наказом №61-к від 06.02.2017 року ОСОБА_3 була звільнена із займаної посади за п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін, однак розрахунок з нею у день звільнення відповідачем не був проведений.
Відповідач неодноразово повідомлявся судом про день та час слухання справи, йому були вручені копія позову та додатки до нього, однак обставини щодо невиплати заробітної плати позивачці у день звільнення та нездійснення з нею повного розрахунку у зв'язку зі звільненням, спростовано не було, належних та допустимих доказів цьому надано не було.
Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідності до ч.1 ст.83 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», крім заробітної плати у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Згідно з частинами 5, 9 статті 10 Закону України «Про відпустки» у перший рік роботи, щорічна основна відпустка повної тривалості надається після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. За другий та наступні роки роботи щорічні відпустки надаються в будь-який час відповідного робочого року.
Позивачка зазначає, що за весь час роботи у відповідача їй відпустка не надавалася, однак на день звільнення грошової компенсації за всі не використані нею дні щорічної відпустки також не виплачено.
Також, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.
Враховуючи наданий позивачкою розрахунок невиплати усіх належних їй при звільненні сум, та приймаючи до уваги, що дана сума відповідачем не спростована, іншого розрахунку відповідач не надав, тому суд вважає стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6 687 гривень 50 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6 333 гривні 08 копійок, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 96 гривень 62 копійки та компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 3 925 гривень 83 копійки, а всього 17 043 гривні 03 копійки.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Поліал Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя