АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Академії муніципального управління, треті особи: Міністерство освіти і науки України, Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського, про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2017 року, -

встановила:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року в задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник Академії муніципального Управління проти апеляційної скарги заперечив.

Представник Міністерства освіти і науки України проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням вимог закону.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду проректора з наукової роботи Академії муніципального управління.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_1 переведено на посаду проректора з наукової роботи та міжнародних зв'язків.

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 переведено на посаду проректора з наукової роботи Академії муніципального управління.

27 вересня 2016 року Кабінетом міністрів України прийнято розпорядження № 694-р «Про реорганізацію Академії муніципального управління».

19 жовтня 2016 року Міністерством освіти і науки України видано наказ № 1254 «Про реорганізацію Академії муніципального управління шляхом приєднання до Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського».

Згідно наказу № 26-к/з від 31 січня 2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади проректора з наукової роботи у зв'язку із скороченням штату працівників.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що його звільнено з роботи з порушенням ст. 49-2 КЗпП України. Навчальним закладом його не було попереджено про майбутнє вивільнення. Не була повідомлена про майбутнє скорочення штату чисельності працівників відповідна служба зайнятості. Крім того йому не була запропонована вакантна посада проректора університету.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2016 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне вивільнення у зв'язку з реорганізацією.

Відповідно до акту № 11 від23 листопада 2016 року ОСОБА_1 відмовився отримати та підписати попередження про майбутнє вивільнення.

30 січня 2017 року головою комісії з реорганізації видано наказ № 4 відповідно до якого втратив чинність з 01 лютого 2017 року штатний розпис від 01 грудня 2016 року. Цим же наказом з 01 лютого 2017 року скасована дія організаційної структури Академії муніципального управління.

31 січня 2017 року ОСОБА_1 було запропоновано посаду професора кафедри публічного управління та адміністрування.

Згідно акту від 31 січня 2017 року ОСОБА_1 відмовився від вказаної пропозиції.

В суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що запропонована посада не відповідає його рівню освіти, досвіду, тим обов'язкам, які він виконував на посаді, з якої його звільнено. Крім того, заробітна плата є значно нижчою ані ж заробітна плата на посаді, з якої його звільнено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що при звільненні позивача з роботи, навчальним закладом були дотримані вимоги ст.ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що на дату звільнення в штатному розписі була вакантна посада проректора з науково-педадогічної діяльності та інноваційного розвитку, посадові обов'язки якого повністю збігаються з посадовими обов'язками, які виконував позивач на посаді проректора з наукової роботи, проте дана посада не була запропонована позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки посадові інструкції обох посад є різними за змістом та обсягом повноважень. Посадові обов'язки проректора з інноваційного розвитку включають у себе не тільки науково-педадогічну діяльність (яку включають в себе всі посади науково-педадогічних працівників університету), а й діяльність пов'язану з розробкою програм та проектів інноваційної політики університету, впровадження технологій дистанційного навчання, керівництво міжнародним відділом університету, що потребує знання іноземних мов.

Доводи про те, що на час звільнення позивача з роботи ( 31 січня 2017 року ) посада проректора з науково-педадогічної діяльності та інноваційного розвитку була вакантною, колегія суддів не приймає, оскільки згідно наказу № 212-к від 26 січня 2017 року, ОСОБА_4 переведена на посаду проректора з науково-педадогічної діяльності та інноваційного розвитку з 01 лютого 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що попередження про наступне звільнення позивача було недійсним, оскільки на той час не було затверджено штатний розпис, який міг би бути підставою для звільнення, колегія суддів оцінює критично з огляду на те, що усіх працівників було ознайомлено з наказом про реорганізацію Академії муніципального управління шляхом приєднання до Таврійського національного університету ім. В.І. Вернадського, та попереджено про наступне вивільнення.

Доводи про те, що Академія у період з жовтня 2016 року по січень 2017 року не повідомила про масове вивільнення працівників державну службу зайнятості відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, колегія суддів не приймає, оскільки масового вивільнення працівників не відбулось, так як усім працівникам Академії були запропоновані посади в Університеті відповідно до наказу № 195 від 22 листопада 2016 року.

Доводи про те, що в порушення вимог закону вакантні посади працівникам були запропоновані не 23 листопада 2016 року, а 31 січня 2017 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки після затвердження штатного розпису 19 січня 2017 року усім працівникам були запропоновані посади в Університеті.

Доводи про те, що посада, яку обіймав позивач не була скорочена, а була лише перейменована, не відповідають встановленим фактичним обставинам, оскільки нова створена посада має інші посадові обов'язки.

Згідно ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Доводи про те, що позивач мав пріоритетне право залишення на роботі, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач ні в позові, ні в суді першої інстанції не навів таких переваг, порівняно з проректором з науково-педадогічної діяльності та інноваційного розвитку ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук