Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

ЛеванчукаА.О., Мостової Г.І.,

за участю представника ПАТ «Альфа-Банк» - Петренко С.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, внаслідок чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору № 1601/1007/88-298, укладеного 02 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4, банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 40 тис. грн терміном з 02 жовтня 2007 року до 02 жовтня 2017 року. Позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору.

Оскільки позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 40 тис. грн, а відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання за договором, банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 травня 2016 року становить 40 569 грн 45 коп. та складається із заборгованості за кредитом - 23 283 грн 22 коп., заборгованості за відсотками - 7 795 грн 95 коп., пені - 9 490 грн 28 коп.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 20 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298 у сумі 28 632 грн 07 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 12 358 грн, заборгованості за відсотками - 12 358 грн, пені - 9 490 грн 28 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року зазначене судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором кредиту та судових витрат скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298 у сумі 17 286 грн 23 коп., яка складається із заборгованості за відсотками в сумі 7 795 грн 95 коп. та пені в сумі 9 490 грн 28 коп.

У решті рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами установлено, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 40 тис. грн терміном з 02 жовтня 2007 року до 02 жовтня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору позичальник взяв на себе зобов'язання погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 4001 щомісяця, через касу банку згідно з додатком № 1, що є невід'ємною частиною договору.

На забезпечення виконання боржником умов кредитного договору від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298 між АКБ «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_4 (боржник) і ОСОБА_5 (поручитель), з другої сторони, укладено договір поруки від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298-Р-1.

Згідно з п. 2 договору поруки ОСОБА_5 несе солідарну відповідальність з ОСОБА_4 перед банком за виконання ним умов основного зобов'язання за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298 усім належним майном та грошовими коштами.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року в справі № 1626/1592/12 встановлено факт неналежного виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, у зв'язку з чим позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4, яка станом на 01 листопада 2012 року складала 25 688 грн 69 коп. та складалася із заборгованості за кредитом - 23 283 грн 22 коп., заборгованості за відсотками - 2 337 грн 65 коп., штрафу - 67 грн 82 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 699 кв. м, належній ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, шляхом проведення торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Установлено, що майно за рішенням суду не реалізовано, заборгованість не погашено.

Указаним рішенням також установлено, що між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ПАТ «Дельта Банк» 25 травня 2012 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Із виписки договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року вбачається, що продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» уклало із ПАТ «Альфа-Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, які продавець придбав 25 травня 2012 року у ПАТ «Сведбанк».

Згідно з витягом з додатку № 1 до договору від 15 червня 2012 року право вимоги передано за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_4

18 травня 2015 року позивачем направлено на адреси ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимогу про дострокове повернення кредиту, що підтверджується листом від 18 травня 2015 року № 44710-102-б/б та реєстром рекомендованих почтових відправлень, що пересилаються в межах України.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, станом на 01 травня 2015 року ОСОБА_4 має заборгованість у сумі 40 569 грн 45 коп., що складається із заборгованості за кредитом - 23 282 грн 22 коп., заборгованості за відсотками - 7 795 грн 95 коп. Пеня в межах річного строку позовної давності складає 9 490 грн 28 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції виходив із того, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 01 листопада 2012 року у сумі 23 283 грн 22 коп. та за відсотками у сумі 2 337 грн 65 коп. була стягнута рішенням суду з боржника ОСОБА_6, а строк позовної давності в даному випадку перервався пред'явленням позову до поручителя ОСОБА_6 за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, укладеним з ОСОБА_4 Отже, оскільки рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, позивач має право на отримання процентів за користування кредитом, розмір яких згідно з наданим банком розрахунком складає 7 795 грн 95 коп. станом на 01 травня 2015 року (межі позовних вимог) та пені у сумі 9 490 грн 28 коп.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту та судових витрат, суд апеляційної інстанції виходив з того, що розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору, відповідачами не спростований. Оскільки позивачем не надано доказів отримання ним права вимоги за договором поруки від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298-Р-1, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони, боржником ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_5 з другої сторони, згідно з витягом з додатку № 1 до договору від 15 червня 2012 року право вимоги передано лише за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року № 1601/1007/88-298, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_4, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відмову в позові в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5.В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком викладеним в рішенні суду першої інстанції.

Згідно вимог ч. 1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-979цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Відповідно до положень ст. 629 ПК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст. ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно зі ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.756 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Судом вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не виконував зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Позов ПАТ «Альфа Банк» пред'явлено до суду 03 червня 2015 року. Умовами кредитного договору сторони встановили, що кредитні кошти надано відповідачу на строк з 02 жовтня 2007 року по 02 жовтня 2017 року. Повернення кредиту має відбуватися згідно графіку щомісячними платежами.

Доводи відповідача про застосування строку позовної давності правильно не прийняті судом до уваги, тому що позов пред'явлений про стягнення заборгованості нарахований після 18 грудня 2013 року

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок заборгованості з 18 грудня 2013 року відповідає умовам кредитного договору, відповідачем не спростований, жодних сумнівів не викликає, враховуючи те, що рішення Апеляційного суду Полтавської області від 18 грудня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором кредиту, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту та розміру відсотків, оскільки рішення суду не виконано, заборгованість не погашена, позивач має право на отримання процентів за користування кредитом, розмір яких згідно наданого банком розрахунку складає 7795,95 грн. станом на 01 травня 2015 року (межі позовних вимог) та пені у сумі 9490,28 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 суд першої інтонації з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку, оскільки позивачем не надано жодних доказів отримання ним права вимоги за договором поруки №1601/1007/88-298-Р-1 від 02 жовтня 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк», з однієї сторони, боржником ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_5 з другої сторони, згідно витягу з додатку № 1 до договору від 15 червня 2012 року право вимоги передано лише за кредитним договором № 1601/1007/88-298 від 02.10.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та позичальником ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова