Справа № 214/4788/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 жовтня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

при секретарі Бєліковій О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, діючи через свого представника ОСОБА_4, звернулася до суду з позовом 26.08.2016 року, в подальшому збільшивши вимоги (а.с.95-99 т.1), просила суд: стягнути з КП «Швидкісний трамвай» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3 886,80 грн. та моральну шкоду 500 000 грн.; судові витрати по справі покласти на відповідача.

Предявлені вимоги мотивовано тим, що близько 20 років вона працює контролером пасажирського транспорту КП «Швидкісний трамвай» та зарекомендувала себе як сумлінний працівник. 27.04.2016 року разом з іншими контролерами згідно затвердженого графіку вона вийшла на перевірку лінії о 06.00 год., однак незабаром на мобільний телефон одного з контролерів зателефонувала старший контролер ОСОБА_5 та наказала прибути їм о 09.00 год. до КПП ОСОБА_3 №1. При прибутті до вказаного місця начальник дільниці ОСОБА_6, начальник служби фінансового контролю та охорони підприємства ОСОБА_7 почали розмовляти з нею на підвищених тонах з приводу того, чому вона відмовилась підписувати акт про порушення на іншого кондуктора ОСОБА_8 Свої дії вона мотивувала тим, що не вбачала необхідності підписувати акт, оскільки ОСОБА_8 жодних порушень не допускала. Такі слова ще більше розізлили вказаних осіб, які почали на неї кричати, виражатись нецензурною лайкою, погрожувати звільненням. Аби залагодити конфлікт, вона погодилась підписати акт, однак начальник служби фінансового контролю та охорони підприємства ОСОБА_7 сказав, що необхідності в цьому вже немає. Після того, як вказані посадові особи вийшли з кабінету, залишивши її одну, їй стало погано та незабаром вона взагалі втратила свідомість. З місця роботи до КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР її було госпіталізовано бригадою швидкої медичної допомоги та поміщено на стаціонарне лікування до терапевтичного відділення, де вона знаходилась з 27.04.2016 року по 06.05.2016 року. Одразу після виписки 07.05.2016 року вона потрапила до КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де знаходилась на стаціонарному лікуванні з 07.05.2016 року по 18.05.2016 року. Після звернення до сімейного лікаря 24.05.2016 року її знову направили на стаціонарне лікування до КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 24.05.2016 року по 01.06.2016 року. За весь період проходження лікування нею було витрачено грошових коштів на загальну суму 3 886,80 грн., які в силу ст.ст.1195, 1196 ЦК України вона розцінює як матеріальну шкоду, завдану їй підприємством шляхом ушкодження здоровя під час виконання нею договірних зобовязань.

Крім того, позивач зазначила, що неправомірними діями КП «Швидкісний трамвай» їй було спричинено й моральну шкоду. Глибину та обсяг перенесених страждань вона оцінила в 500 000 грн. та обґрунтовувала тим, що внаслідок інциденту, який стався на роботі 27.04.2016 року, відповідач принизив її честь і гідність в очах друзів, знайомих, родичів, спричинив сильні душевні хвилювання, що призвели до виникнення головної болі, безсоння, почуття безпорадності, страху. Після інциденту відповідач не цікавився станом її здоровя та жодної допомоги не пропонував.

В судовому засіданні позивач предявлені збільшені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що в КП «Швидкісний трамвай» вона працює близько 20 років. За цей час за наданням їй першої медичної допомоги до медпункту на підприємстві вона зверталась близько 2-х разів 2015 році, а в 2016 році після сильного стресу, отриманого на роботі, що викликало у неї передінсультний стан та стало наслідком тривалого перебування на лікарняному. Причиною таких звернень було підвищення артеріального тиску, однак гіпертонією вона не хворіє та на обліку в медичних закладах з цього приводу не перебуває. Під час її звернень до медпункту на роботі медсестра їй ніколи не пропонувала викликати швидку медичну допомогу. З приводу інциденту, що трапився 27.04.2016 року між нею та працівниками КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_7, ОСОБА_6 щодо змушування її написати доповідну записку на кондуктора ОСОБА_8, пояснила, що напередодні вона дійсно проводила перевірку роботи цього кондуктора, проте жодних порушень не виявила, а тому з начебто виявленими іншими контролерами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 порушеннями не була згодна. Між іншим, ОСОБА_6 почала висловлювати свої претензії й до неї, посилаючись на неналежне виконання нею службових обовязків, погрожувала звільнити з роботи її сина, при цьому підвищуючи голос, що призвело до погіршення у неї самопочуття та втрати свідомості. Того дня на роботу вона прийшла із задовільним самопочуттям без жодних скарг на здоровя. Додатково зазначила, що з приводу інциденту, що мав місце 27.04.2016 року, після виписки з лікарні в червні 2016 року вона зверталась з усною заявою до профспілки та директора підприємства, які відповіді їй так і не надали, а на засідання комісії з приводу розгляду заяви її не запросили. Оскільки неправомірність дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вона не змогла довести, тому позовних вимог до них про відшкодування шкоди вона не предявляла.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, кожен окремо, заперечували проти задоволенню позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх необґрунтованість, недоведеність та безпідставність. Зазначили, що зі свого боку КП «Швидкісний трамвай» як роботодавець створило для працівника ОСОБА_1 належні робочі умови, зауважень з боку контролюючих органів з приводу безпечності умов праці кондукторів підприємства не було. 27.04.2017 року жодних дій, які б могли привести до ушкодження здоровя ОСОБА_1 відповідач не вчиняв. Після госпіталізації позивача до лікарні з КПП ОСОБА_3 №1 у звязку з погіршенням стану її здоровя, акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 не складався з огляду на відсутність для цього підстав, передбачених Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях. Вину КП «Швидкісний трамвай» у підвищенні артеріального тиску у ОСОБА_1, остання не довела, а тому підстави для відшкодування їй шкоди відсутні. Окремо акцентували увагу суду, що КП «Швидкісний трамвай» не є належним відповідачем по справі, оскільки якщо позивачу й було завдано будь-яку шкоду з боку осіб, з якими у неї виник конфлікт, вона вправі була предявити до них вимоги в рамках деліктних зобовязань, а не до підприємства, яке жодного відношення до міжособистісних відносин не має.

Аналогічні доводи викладено в письмових запереченнях проти позову (а.с.25 т.1).

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_11 показала, що вона працює контролем в КП «Швидкісний трамвай» близько 5-6 років, мали місце випадки притягнення її до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання трудових обовязків. Приблизно з 10 до 11 год. 27.04.2016 року вона знаходилась в приміщенні КПП ОСОБА_3 №1 здавала касу після зміни. В одному з кабінетів, де були при відчинені двері, вона побачила ОСОБА_1 та ОСОБА_6, яка розмовляла з нею на підвищених тонах. В чому була причина, їй не відомо, свідком їх розмови вона не була, окрім їх в кабінеті більше нікого не бачила. Візуально по стану ОСОБА_1 вона зрозуміла, що остання себе погано почувала. ОСОБА_6 завжди поводить себе грубо з працівниками, однак неприязних відносин у них між собою немає.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 показав, що він перебуває зі ОСОБА_1 в цивільному шлюбі та мешкає разом з нею. Зазначив, що раніше ОСОБА_1 не хворіла гіпертонією, хоча іноді мали місце випадки підвищення артеріального тиску та головні болі. Після інциденту на роботі 27.04.2016 року стан здоровя ОСОБА_1 погіршився та вона почала частіше мати проблеми з тиском та серцем, чого раніше не було. Того дня близько обіднього часу йому зателефонувала ОСОБА_1 в схвильованому стані та повідомила, що дуже погано себе почуває. В телефонному режимі він попрохав медсестру викликати швидку медичну допомогу, працівники якої доставили позивача до КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР у звязку з сильним підвищенням артеріального тиску. Під час відвідування ОСОБА_1 в лікарні, вона перебувала в поганому стані, скаржилась, що все це сталося з вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6, хвилювалась, щоб її сина не звільнили з роботи, оскільки такі погрози під час сварки їй висловлював ОСОБА_7

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_8 показала, що близько 13 років вона працює в КП «Швидкісний трамвай», зі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 знайома, відносини суто робочі, з ОСОБА_6 не знайома. З боку ОСОБА_7 на свою адресу вона ніколи не чула жодних образ чи претензій. Показала, що в квітні 2016 року в денну пору доби під час її роботи кондуктором на трамвайному маршруті в районі зупинки громадського транспорту «Червона», до салону трамвая зайшли ОСОБА_1 та ще два контролери на імя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з метою проведення перевірки пасажирів та виконання нею обовязків кондуктора. Під час перевірки пасажирів порушень не було виявлено, однак контролерам ОСОБА_9 та ОСОБА_7 щось не сподобалось в оформленні її маршрутного листа, в який вони власноруч почали вносити зміни, випадково його розірвавши та поводили себе зухвало та некоректно по відношенню до неї в присутності сторонніх осіб. ОСОБА_1 також була здивована незрозумілою поведінкою та діями своїх колег. Пізніше їй стало відомо, що з роботи ОСОБА_1 забрали на машині швидкої медичної допомоги у звязку з погіршенням самопочуття через конфлікт зі ОСОБА_7, яка начебто примушувала її підписати акт про виявлені порушення в її роботи. Свідком сварки вона не була, про наявність будь-яких актів їй також нічого не відомо, з актами її ніхто не ознайомлював та щоб складав і виносив на розгляд комісії вона також нічого не знала.

Свідок ОСОБА_13, яка працює медичною сестрою КП «Швидкісний трамвай», будучи допитаною судом, показала, що приблизно 27.04.2016 року до неї в медпункт прийшла старший контролер ОСОБА_5 та повідомила, що в приміщенні КПП ОСОБА_3 №1 ОСОБА_1 стало погано. Прийшовши до ОСОБА_1, вона виміряла артеріальний тиск, який був 180/100, надала першу медичну допомогу та викликала швидку медичну допомогу, після чого повернулась на своє робоче місце. Працівники карети медичної допомоги госпіталізували ОСОБА_1 до КЗ «Криворізька міська лікарня №11». Протягом 9 років її роботи в КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_1 на обліку як гіпертонік у неї не перебувала, остання лише декілька разів зверталась до неї зі скаргами на погане самопочуття та підвищення артеріального тиску. Окрім неї в медпункті позмінно працює ще 4 працівника медперсоналу. Свідком конфлікту, який виник між ОСОБА_1 та контролером ОСОБА_6 вона не була, конкретно ніяких обставин інциденту їй не відомо.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_5 показала, що 27.04.2016 року вранці вона зателефонувала контролерам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1 з проханням прийти написати письмові пояснення за фактом порушень, допущених кондуктором ОСОБА_8 під час проведення її перевірки та зафіксованими в акті. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надали письмові пояснення, а ОСОБА_1 відмовлялась, посилаючись на те, що не знає, що саме вона повинна написати, оскільки ніяких порушень з боку ОСОБА_8 не бачила та не виявила. Пізніше ОСОБА_1 все ж таки погодилась написати пояснення. Розмовляли з нею ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без підвищення голосу, з нормальним тоном. ОСОБА_1 дійсно розхвилювалась в ситуації, що склалась, посилаючись на погане самопочуття та болі в області серця. Медсестра ОСОБА_13 виміряла їй артеріальних тиск, який був 180/100, та за погодженням зі ОСОБА_1 викликала їй швидку медичну допомогу. По приїзду працівники швидкої виміряли тиск у ОСОБА_1, який був 140/90, однак оскільки остання скаржилась на болі в серці, медики вирішили відвезти її до лікарні, щоб протягом дня вона побула під їх наглядом. Як такого конфлікту взагалі не було, чому ОСОБА_1 почала кричати, їй було незрозуміло. Особисто позивач їй неодноразово скаржилась на погане самопочуття, як їй відомо ОСОБА_1 часто зверталась до медперсоналу на їх підприємстві, їй навіть робили інєкції, що вона не приховувала від інших працівників.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 показала, що вона працює начальником дільниці служби фінансового контролю КП «Швидкісний трамвай» протягом останніх 3-х років, загалом на підприємстві працює 4 роки. Напередодні 27.04.2016 року до неї звернулись контролери щодо конфлікту, який стався між ними та кондуктором ОСОБА_8 За її пропозицією контролери ОСОБА_9 і ОСОБА_10 надали письмові пояснення, а ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилась їх надавати. Перебуваючи в кабінеті ОСОБА_7 разом зі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_9 і ОСОБА_10, вона подивилась акт про порушення, пояснення контролерів та почала задавати питання ОСОБА_1 з метою зясування обставин виникнення конфлікту та чому вона відмовляється надати пояснення. Спілкувалась вона зі ОСОБА_1 нормально, без підвищення голосу та чинення будь-якого психологічного тиску. Натомість конкретних пояснень ОСОБА_1 не надала, у звязку з чим вони розійшлись по своїм робочим місцям, а повернувшись до кабінету побачили, як ОСОБА_1 почала сама писати пояснення. Побачивши їх, вона почала скаржитись на погане самопочуття, болі в області серця та попрохала покликати чергового медика. Оскільки медсестра ОСОБА_13 підтвердила, що у позивача дійсно був підвищений артеріальний тиск, вони викликали карету швидкої медичної допомоги, працівники якої відвезли ОСОБА_1 до лікарні. Зазначила, що періодично ОСОБА_1 зверталась до медиків підприємства зі скаргами на погане самопочуття, підвищення артеріального тиску, близько 3-х разів перебувала на лікарняному у звязку з гіпертонічним кризом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 показав, що він працює начальником служби фінансового контролю та охорони КП «Швидкісний трамвай». Підтвердив, що приблизно в квітні 2016 року між контролерами та кондуктором ОСОБА_8 виник конфлікт з приводу виявлених ними порушень. З цього приводу ОСОБА_8 поскаржилась на контролерів комісії підприємства, а контролери ОСОБА_9, ОСОБА_10 за проханням керівництва задля зясування всіх обставин надали письмові пояснення. Близько 10.00 год. 26.04.2016 року було заплановано проведення засідання комісії стосовно вказаного конфлікту, на яке були запрошені контролери ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_1, яка категорично відмовлялась надавати пояснення, однак після неодноразових його вмовлянь погодилась. Розмовляв він зі ОСОБА_1 в нормальному тоні, не підвищуючи голосу. Залишивши ОСОБА_1 саму писати пояснення, вони з ОСОБА_6 вийшли з кабінету з робочих питань, а повернувшись ОСОБА_1 почала скаржитись на погане самопочуття та попросила їй викликати швидку медичну допомогу. Розмовляючи по телефону зі своїм чоловіком, вона скаржилась, нібито її ображають, погрожують. Працівники швидкої допомоги виміряли у позивача тиск, який був 140/90 та сказали, що нічого критичного в її стані немає, а тому при вирішенні питання про госпіталізацію її до лікарні покладались виключно на розсуд ОСОБА_1 Окремо зазначив, що ОСОБА_1 має багато кредитних зобовязань, з приводу невиконання яких працівники колекторських служб телефонують їй та на підприємство, що могло викликати її хвилювання. Особисто до нього з приводу поганого самопочуття ОСОБА_1 зверталась раніше разів 10, мали місце випадки, коли він її відпускав з роботи без документального фіксування. Син ОСОБА_1 у них на підприємстві дійсно працює в службі охорони та зарекомендував себе як сумлінний працівник, претензій до нього ніколи не було.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 показала, вона працює контролером КП «Швидкісний трамвай» у групі разом зі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 Під час проведення перевірки 23.04.2016 року кондуктора ОСОБА_8 було виявлено факт допущення порушень в маршрутному листі, про що вони почали складати акт. ОСОБА_1 хоча і була з ними, однак участі в проведенні перевірки не приймала, тримаючись від них окремо. Не погоджуючись з виявленими порушеннями ОСОБА_8 почала виривати з їх рук маршрутний лист, поводила себе хамовито, агресивно, однак зі свого боку на таку поведінку вони не реагували. Обставини конфлікту вони повідомили керівництву підприємства та старшому контролеру ОСОБА_5, яка запропонувала їм приїхати в КПП ОСОБА_3 №1 та надати письмові пояснення. Знаходячись в кабінеті, ОСОБА_1 поводила себе схвильовано та не знала, що їй робити і казати. Жодного тиску з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на неї не було, вказані особи поводили себе чемно по відношенню до неї, не підвищували голос та виключно пропонували їй написати пояснення, аби зрозуміти суть конфлікту. Однак ОСОБА_1 почала кричати, висловлювати свої обурення, що ймовірно призвело до погіршення її самопочуття, на яке вона почала скаржитись. ОСОБА_5 покликала медсестру, яка принесла для ОСОБА_1 ліки, однак остання відмовилась їх приймати. Зазначила, що до вказаних подій ОСОБА_1 неодноразово відпускали з роботи додому у звязку з її скаргами на погане самопочуття, проте нормально вона не лікувалась.

Суд, вислухавши думку позивача, представників відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм належну правову оцінку, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, а сторонами визнано, що ОСОБА_1 працює контролером КП «Швидкісний трамвай», а тому вказані обставини в розумінні ст.61 ЦПК України не потребують окремого доказування.

Відповідно до п.п.1.3., 3.3 Посадової інструкції контролера пасажирського транспорту, затвердженої директором КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_14, з якою ОСОБА_1 ознайомлена під підпис (а.с.18 т.1), контролер пасажирського транспорту має право приймати участь у виїзних перевірках роботи кондукторів громадського транспорту в лінії. Після виявлення порушень кондукторами громадського транспорту, вправі складати акти та передавати їх начальнику служби фінансового контролю та охорони підприємства. Контролер підпорядковується безпосередньо старшому диспетчеру дільниці фінансового контролю, а оперативно начальнику дільниці фінансового контролю.

Як встановлено судовим розглядом, 23.04.2016 року в ході проведення перевірки роботи кондуктора ОСОБА_8 контролерами ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було виявлено факт порушення, який зафіксовано в акті з подальшою передачею керівництву КП «Швидкісний трамвай» на розгляд. Крім того, під час проведення перевірки між ОСОБА_8 та кондукторами ОСОБА_9, ОСОБА_10 склалась конфліктна ситуація.

27.04.2016 року під час зясування обставин вказаного інциденту на проханняначальника служби фінансового контролю та охорони ОСОБА_7 та начальника дільниці служби фінансового контролю ОСОБА_6 контролери ОСОБА_9 та ОСОБА_10 добровільно надали письмові пояснення, що останні підтвердили в ході їх допиту судом в якості свідків. Жодного тиску вказані особи на них не чинили. Однак, ОСОБА_1 від надання пояснень категорично відмовилась.

При цьому, як показали свідки ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, причину відмови в наданні пояснень позивач нічим не аргументувала, натомість почала поводити себе нестримано та висловлювати обурення на підвищених тонах.

Однак, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що працівники КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_6 ти ОСОБА_7 27.04.2016 року чинили на неї психологічний тиск, змушували надати пояснення, поводили себе зухвало, принижували її честь та гідність, що стало наслідком спричинення шкоди її здоровю під час виконання трудових обовязків, у звязку з чим вона тривалий час перебувала на лікуванні.

Так, відповідно до довідки №320 від 28.04.2016 року та супровідного листа (а.с.9,13 т.1), 27.04.2016 року о 10.40 год. ОСОБА_1 була доставлена бригадою швидкої медичної допомоги в терапевтичне відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР з робочого місця КП «Швидкісний трамвай» з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик ІІІ, гіпертонічний криз, ускладнений приступом стенокардії з її слів після перенесення стресу.

Як слідує з виписки №535 від 06.05.2016 року (а.с.10 т.1), ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27.04.2016 року по 06.05.2016 року з основним захворюванням гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз, ускладнений приступом стенокардії, дифузний кардіосклероз; ускладнення стенокардія І ст. Виписана 06.05.2016 року, до праці 07.05.2016 року без надання окремих трудових рекомендацій. Однак, 07.05.2016 року ОСОБА_1 знову звернулась до сімейного лікаря зі скаргами на самопочуття, після чого була направлена до КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де знаходилась на стаціонарному лікуванні до 18.05.2016 року з аналогічним діагнозом (а.с.11 т.1).

У звязку з тим, що стан ОСОБА_1 не покращився та скарги на самопочуття залишались, остання знову звернулась до КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР 24.05.2016 року, де перебувала на стаціонарному лікуванні з кілінічним діагнозом (основний) гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертензивне серце 3 ст., ризик 4, кризовий перебіг, що підтверджується виписним епікризом №У-6606 від 01.06.2016 року (а.с.12 т.1).

Повязуючи погіршення стану здоровя зі стресовою ситуацією, що мала місце на роботі 27.04.2016 року, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди, яку визначила розміром понесених нею витрат на лікування.

Перевіряючи обґрунтованість вимог позивача, суд виходить з наступного.

За змістом ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1172 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними субєктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст.1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт завдання шкоди є умовою цивільно-правової відповідальності, а тому її наявність потребує доведення у встановленому законом порядку саме потерпілою стороною в аспекті доказовості визначених ст.ст.1166, 1167 ЦК України обовязкових елементів (умов) її наявності: шкода, протиправна дія (бездіяльність) її заподіювача, причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) і такою шкодою, вина останнього в її заподіянні.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 предявлені вимоги обґрунтовувала фактом спричинення їй шкоди, завданої ушкодженням здоровя під час виконання нею трудових обовязків саме працівниками КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_7 та ОСОБА_6, за дії яких повинне відповідати безпосередньо підприємство, керуючись положеннями ч.1 ст.1168, ч.1 ст.1172, ч.1 ст.1195, ст.1196 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (з наступними змінами і доповненнями) при розгляді справ про відшкодування шкоди в рамках трудового спору суди повинні мати на увазі, що відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

Відповідно до п.1-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року (з наступними змінами і доповненнями), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів, що регламентовано главою 15 КЗпП України.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством, зокрема ст.1172 ЦК України.

Чинне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди, якщо умови праці призвели до моральних втрат. Моральна втрата це шкода заподіяна працівникові іншою особою, якщо її поведінку можна охарактеризувати як неетичну або таку, що суперечить системі поглядів та уявлень, які регулюють поведінку людей у суспільстві. До моральної шкоди відноситься: приниження честі, гідності, моральне переживання у звязку з ушкодженням здоровя або інші негативні наслідки морального характеру навіть без втрати потерпілим працездатності. Роботодавець має відшкодувати моральну шкоду потерпілому, якщо не доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не були причиною моральних втрат.

Судовим розглядом встановлено, що позивач факт спричинення шкоди її здоровю КП «Швидкісний трамвай» обґрунтовувала конфліктом, який виник між нею та працівниками підприємства ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Як слідує з протоколу засідання комісії КП «Швидкісний трамвай» від 21.06.2016 року за результатами розгляду доповідної ОСОБА_1 від 13.06.2016 року (а.с.14 т.1) встановлено, що 27.04.2016 року в приміщенні кабінету контролю КПП ОСОБА_3 №1 дійсно зясовувались обставини конфлікту між контролерами ОСОБА_9, ОСОБА_10 та кондуктором ОСОБА_8, який виник під час проведення перевірки її роботи вказаними контролерами, які діяли в групі зі ОСОБА_1 На прохання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 контролери ОСОБА_9, ОСОБА_10 надали письмові пояснення, а ОСОБА_1 відмовилась. Жодного конфлікту з нею ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не створювали, поводили себе коректно та голосу не підвищували.

Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_10

Посилання позивача, що начебто виниклий між нею та працівниками КП «Швидкісний трамвай» ОСОБА_7, ОСОБА_6 конфлікт спровокував погіршення стану її здоровя, та, як наслідок, тривале перебування на лікарняному, суд оцінює критично з огляду на недоведеність наявності причинного звязку між їх діями та наслідками, що настали.

Так, як слідує з виписних епікризів (а.с.10-12 т.1), за анамнезом захворювання зі слів пацієнта встановлено, що ОСОБА_1 мала проблеми з артеріальним тиском протягом декількох останніх років (про що вона особисто повідомила медичним працівникам), ситуаційно приймала медичні препарати, спрямовані на пониження артеріального тиску та покращення роботи серцево-судинної системи (а.с.12 т.1).

Факт наявності у ОСОБА_1 проблем з серцево-судинною системою, головної болі, підвищення артеріального тиску, болі у серці, запаморочення підтверджується виписками із Журналу відсторонення від роботи при проведенні медогляду кондукторів, Журналу амбулаторного прийому кондукторів за попередні роки, виписками медперсоналу (а.с.36-49, 54-55, 64 т.1), в яких є записи, що свідчать про неодноразові звернення ОСОБА_1 до медперсоналу зі скаргами на самопочуття, та, як наслідок, відсторонення її від роботи, зокрема: 20.04.2009 року, 24.05.2010 року, 25.08.2012 року, 20.09.2013 року, 08.08.2014 року, 05.11.2014 року, 22.12.2014 року, 19.05.2015 року, 10.06.2015 року, 21.07.2015 року, 20.08.2015 року, 06.11.2015 року, 14.11.2015 року, 27.04.2016 року.

Крім того, у звязку з наявністю гіпертонічної хвороби, кризу як загального захворювання ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 19.06.2014 року по 21.06.2014 року, з 14.10.2014 року по 17.10.2014 року, з 04.04.2015 року по 06.04.2015 року, з 21.07.2015 року по 23.07.2015 року, що підтверджується копіями лікарняних листів (а.с.50-53 т.1).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, кожен окремо, показали, що ОСОБА_1 постійно скаржилась на самопочуття, періодично її відпускали з роботи або взагалі відстороняли, неодноразово перебувала на лікарняних.

Доказів, які б свідчили про звернення ОСОБА_1 до керівництва КП «Швидкісний трамвай» із заявою про отримання нею ушкодження здоровя саме під час виконання трудових обовязків з подальшим проведенням розслідування у встановленому законом порядку (зокрема, акту про нещасний випадок, висновку контролюючих та медичних органів щодо причин ушкодження здоровя тощо), позивачем суду не надано, а її посилання на наявність усного звернення суд оцінює критично, оскільки вони нічим не підтверджені.

Тривалість перебування ОСОБА_1 на лікарняному також не може свідчити про вину відповідача, оскільки в проміжках між лікарняними до роботи вона жодного дня не приступила.

За даних обставин, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до переконання, що погіршення стану здоровя ОСОБА_1 жодним чином не повязане з будь-якими діями працівників КП «Швидкісний трамвай», за які підприємство несло б відповідальність у випадку доведення їх протиправності, а є наслідком загострення у неї проблем з серцево-судинною системою і за своїм характером не може розцінюватись як нещасний випадок під час виконання трудових обов"язків в розумінні п.7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

З огляду на те, що позивачем як потерпілою стороною не доведено факт завдання їй шкоди саме з вини КП «Швидкісний трамвай», не надано належних та допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, в той час як судом встановлено, що умови праці не є причиною завданої їй матеріальної та моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про недоведеність предявлених ОСОБА_1 вимог.

Крім того, суд приймає до уваги доводи представника відповідача, що КП «Швидкісний трамвай» не є належним відповідачем по справі, оскільки під час зясування обставин справи суд прийшов до висновку, що фактично між ОСОБА_1 та ОСОБА_15, ОСОБА_6 виникли міжособистісні неприязні відносини, які породжують деліктні зобовязання та підлягають вирішенню виключно між ними як фізичними особами. Однак, з огляду на незявлення позивачем таких вимог, керуючись визначеним ст.11 ЦПК України принципом диспозитивності суд вирішує справу виключно в межах предявлених нею вимог без зясування характеру відносин, що виникли між ОСОБА_1 та вказаними особами, за які КП «Швидкісний трамвай» відповідальності не несе.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки про порушення своїх прав позивач дізналась 21.06.2016 року після розгляду комісією КП «Швидкісний трамвай» її звернення з приводу обставин 27.04.2016 року, в той час як звернулась до суду з позовом про захист своїх трудових прав 26.08.2016 року, тобто в межах строку, однак суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову у звязку з його недоведеністю та безпідставністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від його сплати згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.3-6, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 223, 224, 294, 296 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Швидкісний трамвай» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Євтушенко О.І.