АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3844/17 Справа № 175/4359/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Макарова М.О.,

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Слобожанської селищної ради, третя особа: обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Романтик-1», приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4, померлої 05 серпня 2014 року, посилаючись на те, що вона є спадкоємицею другої черги, незважаючи на те, що її право на спадкове майно, яке відкрилося після смерті сестри, ніхто не оспорює, вона невзмозі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку з неможливістю надання нею правовстановлюючого документу на квартиру, який би був зареєстрований у встановленому законом порядку на імя померлої. Тому, вона звернулася до суду для визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам рішення суду повністю не відповідає з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що 05 серпня 2014 року померла сестра позивача ОСОБА_4 та після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Квартира є кооперативною i була надана в користування ОСОБА_4 на підставі ордера №292 від 18 червня 1992 року на житлове приміщення, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська.

ОСОБА_4 була членом ЖБК «Романтик-1» та проживала в спірній квартирі, що підтверджується довідкою від 17 серпня 2016 року, виданою головою правління ЖБК «Романтик-1» ОСОБА_5, а також вона вносила до цього кооператуву плату за кооперативну квартиру. Часткова сплата внесків підтверджується зокрема двома банківськими квитанціями «Сберегательного банка СССР» №666533 від 04 липня 1990 року та №403095 14 березня 1991 року на загальну суму у poзмірі 5500 руб.

А відповідно до довідки голови правління ЖБК «Романтик-1» від 17 серпня 2016 року «про виплату пайового внеску» вбачається, що 15 травня 1996 року ОСОБА_4 повністю сплатила пайові внески за квартиру у загальному розмірі 18500 руб.

Також судом встановлено, що після смерті сестри, ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після померлої сестри ОСОБА_4, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року, оскільки вона у встановлений законом строк спадщину не прийняла, на час відкриття спадщини не проживала iз спадкодавицею, нотаріусу або до органу місцевого самоврядування у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подавала, а також, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії стало відсутність документу, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2016 року по справі №175/2247/16-ц, яке набрало законної сили, позивачка отримала додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри ОСОБА_6зі строком три місяці.

Після чого, позивач 24 жовтня 2016 року подала приватному нотаріусу Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини після померлої сестри, але як зазначає позивач остання усно відмовила їй про відсутність підстав надати ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування після померлої ОСОБА_4, оскільки нею не усунуто всіх перешкод відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 травня 2016 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 в підтвердження свого позову не надала до суду належних доказів, що спадкодавець мала право власності на вище вказану квартиру, а також суду не надано відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Проте з такими висновками погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За змістом ч.. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Якщо спадщина у звязку зі смертю члена кооперативу відкрилась до 1 липня 1990 року, тобто до набрання чинності Законом СРСР "Про власність" (який згідно з постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" підлягав застосуванню на території України до 15 квітня 1991 року - часу набрання чинності Законом України "Про власність" від 7 лютого 1991 року) та відповідно до ст. 145 ЖК УРСР та п. 43 Типового статуту ЖБК і пп. 7, 55 Примірного статуту ЖБК, відкривається спадщина не на квартиру, а на пай, який переходить до спадкоємців у порядку передбаченому законом (ст. ст. 524-562 ЦК УРСР 1963 року), а члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них.

Спадкоємцям, що не користувались жилим приміщенням за життя спадкодавця, і тим, що відмовились від подальшого користування ним, кооператив виплачує успадкований пай або його частку (чч. 4, 5 п. 43 Типового статуту ЖБК).

Згідно зі ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище спадкоємець ОСОБА_4 в 1996 році сплатила повністю пай за спірну квартиру, а тому відповідно до ст.15 Закону України «Про власність» вона набула права власності на цю квартиру, у звязку з чим на цю квартиру було відкрито спадщину.

Крім того встановено, що померла ОСОБА_4 18 липня 1992 року отримала ордер на житлове приміщення на сімю із двух чоловік, тобто ОСОБА_4 та її брат ОСОБА_7, який на час смерті ОСОБА_4М, проживав у цій квартирі, про також зазначила позивачка в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а згідно ст. 1261 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так i з боку матері.

Згідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Так, звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті сестри, проте вона нічого не зазначила про свого брата ОСОБА_7, який відповідно до ст. 1261 ЦК України також має право на спадкування цієї квартири чи частини квартири, а суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 33-36 ЦПК України не вирішив питання про залучення в якості сторони по справі брата померлої.

Оскільки суд порушив матеріальний та процесуальний Закон стосовно спадкового майна, не з'ясував всіх спадкоємців, на ці обставини уваги не звернув та їх взагалі не перевіряв, рішення суду не мотивував та прийшов до помилкових та передчасних висновків про відмову в задоволенні позову без належного зясування обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_8