Справа № 361/6466/15-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/2710/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 49 20.07.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Березовенко Р.В., Голуб С.А., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів щомісячних доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з дня пред'явлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття на користь матері дитини - ОСОБА_3.

Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти в розмірі 800 грн. на користь ОСОБА_3 на її утримання, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку.

Вирішено питання судових витрат.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що діти проживають разом з позивачем та знаходиться на її повному забезпеченні.

На даний час позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною вона не має.

За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім цього, зазначає, що з позовними вимогами не погоджується, їх не визнавав, що належним чином про час та дату судового засідання не був повідомлений та суду не надано доказів на підтвердження факту ухилення його від батьківського обов'язку.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи, сторони зареєстрували шлюб 03 листопада 2007 року ( а.с.6 ).

Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 8, 9 ).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2011 року шлюб між сторонами розірвано ( а.с.7 ).

При цьому, діти проживають із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 10 ).

Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач належним чином не надає, у зв'язку із чим позивач 04 вересня 2015 року звернулась до суду із зазначеним позовом ( а.с. 1-3 ).

Ухвалюючи рішення за позовом, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, прийшов до переконання про порушення цивільних прав та інтересів позивача і ухвалив законне та обґрунтоване рішення у повній відповідності до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України.

Окрім цього, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову і ухвалив, з додержанням названих норм матеріального і процесуального права, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст. 174, 213 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції.

Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомленим про час та дату судового засідання не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду він в повній мірі скористався своїми процесуальними правами.

Окрім цього, зазначене не призвело до неправильного вирішення справи, а тому зазначені доводи, згідно положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не є правовою підставою для задоволення апеляційних вимог з цього приводу.

Крім цього, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що він добровільно приймає учать в утримані дитини апелянт так і не надав, в т.ч. і до суду апеляційної інстанції.

Інші зазначені в апеляції обставини, зокрема, про те, що підстави для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача відсутні, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому рішення в оскаржуваній частині, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трирічного віку залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді Р.В. Березовенка

С.А. Голуб