Справа №484/1251/16-ц 27.07.2017 27.07.2017 27.07.2017
Провадження №22-ц/784/1712/17
Справа номер 484/1251/16-ц Головуюча першої інстанції: Літвіненко Т.Я.
Провадження номер 22-ц /784/1712/17 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Козаченко В.І.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позивач зазначав, що відповідно до договору купівлі продажу від 23 грудня 2011 року він є власником житлового будинку № 92 по вул. Трудової Слави в м. Первомайську Миколаївської області. Відповідач зареєстрований у вказаному будинку, але з 2014 року в ньому не проживає, особистого майна не має.

Посилаючись на наведене та положення ст. 391 ЦК України позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, наданим з його боку доказам судом дана невірна оцінка.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до приписів ст. 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вони задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області, позивач є власником жилого будинку № 92 по вул. Трудової Слави в м. Первомайськ Миколаївської області (а.с. 8-10).

Відповідач є батьком позивача та зареєстрований в зазначеному будинку з 12 травня 2011 року (а.с. 3).

Згідно довідки про склад сімї від 6 квітня 2016 року, наданої квартальним комітетом № 53 м. Первомайська, за вищевказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач, але останній з червня 2014 року за вказаною адресою не проживає (а.с.11).

За приписами ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сімї останнього права користуватися займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Ураховуючи викладене, правила ч. 2 ст. 405 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: член сімї власника житла відсутній за місцем проживання понад один рік та причини його відсутності не є поважними.

Згідно до норм ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач з червня 2014 року не проживає у вказаному житловому будинку, не є членом його сімї, не приймає участі у витратах на утримання будинку, наміру проживати в будинку з вказаного часу не здійснював. Між тим будь-яких причин залишення відповідачем спірного житла не вказав та не надав будь-яких доказів, які б свідчили про такі причини, а також про наявність у відповідача іншого житла.

Проте, відповідач пояснював, що тимчасово залишив будинок з поважних причин, оскільки працював в м. Одеса, про що добре було відомо позивачу. Іншого житла в нього немає. При цьому позивач чинить перешкоди у користуванні будинком, оскільки замінив хвіртку, завів велику сторожову собаку, що позбавляє його можливості користуватися житлом.

Сам позивач підтвердив факти заміни хвіртки та наявність сторожової собаки на подвір'ї будинку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не надано доказів за правилами ст.ст. 58,59 ЦПК України, які б свідчили про відсутність відповідача у спірному будинку без поважних причин понад строк, визначений законом та наявність у останнього іншого житла та місця проживання.

За такого, перелічені обставини у сукупності свідчать про те , що ОСОБА_2 не втратив права користування спірним житлом, а був відсутній у цьому житлі в силу обєктивних обставин.

Доводи апелянта про те, що відповідач добровільно залишила будинок, відмовившись від права користування ним, суперечать наявним доказам та наведеним вимогам закону, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Отже, суд першої інстанції, розглядаючи спірні правовідносини, досліджував обставини та надані сторонами докази щодо причин, за якими відповідач не користується спірним будинком, та підставно дійшов висновку, що відповідач не проживав у вказаному житлі з поважних причин. Такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на положеннях ст. 405 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильної оцінки показів свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично зводяться до переоцінки показів та незгоди заявника з висновками суду по їх оцінці.

Покази цих свідків засвідчують факт не проживання певний час відповідача у спірному будинку, проте не зазначають причини такого не проживання та місце проживання відповідача, що підлягає доказуванню у цій справі.

Щодо доводів скарги про відсутність звернення відповідача до відповідних органів про чинення позивачем перешкод у користуванні спірним будинком не є правовою підставою для позбавлення його права на користування цим житлом.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині рішення.

З урахування викладеного, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_6