АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року та на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнікова Миколи Володимировича, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька ОльгаВолодимирівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратюк Алла Василівна про визнання договорів купівлі-продажу та договору дарування недійсними,

Справа №757/18891/16-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/9140/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Гладун Х.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у квітні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1від 11 грудня 2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В.

20 квітня 2016 року одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, посилаючись на те, що відповідач, дізнавшись про звернення до суду, здійснить відчуження квартири, що унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги і станом на 17 травня 2017р. просила визнати недійсними договори купівлі-продажу та дарування квартири АДРЕСА_1, у тому числі і договору, укладеного 24 березня 2017р.

24 травня 2017 року представник позивача ОСОБА_14 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, посилаючись на те, що всупереч ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20

- 2 -

квітня 2016 року, спірна квартира була неодноразово відчужена та існує загроза її подальшої реалізації третім особам, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року заяву задоволено, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

У поданих апеляційних скаргах представник ОСОБА_1. - ОСОБА_2 просить скасувати ухвали суду від 20 квітня 2016р. та 24 травня 2017р.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки в матеріалах справи відсутній договір, на підставі якого вона придбала спірну квартиру, та не зрозумілі підстави, за яких позивач просить визнати недійсними договори купівлі-продажу та дарування квартири.

Також представник відповідача посилається на порушення прав відповідача, як власника квартири, а судом забезпечено позов на підставі необґрунтованого припущення заявника та її представника щодо можливості наступного продажу законними власниками нерухомого майна.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.136), у судове засідання не з'явилася, клопотання про перенесення судового розгляду не подала, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, яка підтримала апеляційні скарги, вивчивши копії матеріалів справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи по забезпеченню позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та заборони вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 152 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З копії позовної заяви від 20 квітня 2016р. вбачається, що позивач оспорює правомірність набуття відповідачем ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1. На час звернення позивача до суду з вказаним позовом спірна квартири на праві власності була зареєстрована за відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 2015р.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідач, як власник спірної квартири, міг розпорядитися своїм майном, що у подальшому і трапилося, тому суд першої інстанції правомірно постановив ухвалу 20 квітня 2016р. про накладення арешту на предмет спору.

З наданих копій матеріалів справи вбачається, що за час судового розгляду спірна квартира неодноразово відчужувалася, останній раз 24 березня 2017р. на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_1

- 3 -

17 травня 2017р. позивачем подана суду уточнена позовна заява, в якій позивач оспорює правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

Оскільки власник має право у будь-який час розпорядитися своїм майном, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що підстави для визнання договорів недійсними викладені у позовній заяві незрозуміло, а також посилання представника відповідача під час апеляційного розгляду на те, що позивач не є стороною спірних договорів, тому не може заявляти вимоги про визнання їх недійсними, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги, так як це не передбачено нормами процесуального права.

З наданих апеляційному суду копій матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно права власності на квартиру АДРЕСА_1, за час розгляду справи судом спірна квартира неодноразово відчужувалася, що не тільки може призвести до неможливості виконання рішення суду, але і є причиною тривалого розгляду справи, тому накладення арешту на спірну квартиру з метою забезпечення позову є правомірним.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що можливість наступного продажу спірної квартири є припущенням суду, спростовується обставинами справи, згідно яких спірна квартира за час судового розгляду неодноразово була продана її власниками, не дивлячись на ухвалу суду про накладення на неї арешту, що виключало укладення таких договорів.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_1 придбала спірну квартиру, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, так як відповідач не заперечує, що 24 березня 2017р. придбала спірну квартиру і на даний час є її власником.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ухвалою суду про накладення арешту на спірне майно порушуються права інших осіб, а також право відповідача вільно розпоряджатися своєю власністю, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки представником відповідача не зазначено, право яких саме інших осіб порушують даною ухвалою, а право відповідача на розпорядження своєю власністю обмежене тимчасово, до вирішення спору по суті, та ґрунтується на нормах процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і законних підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 квітня 2016 року та ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: