АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Житлово-будівельного кооперативу «Чайка» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

встановила:

у квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом, який був уточнений під час судового розгляду, і просила стягнути з відповідачів солідарно заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 468 000грн., компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 50 000грн. та судовий збір у розмірі 5 930грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі №78, що розташована поверхом вище.

Позивач стверджувала, що 7 січня 2016р. о 3год. ночі сталося залиття її квартири гарячою технічною водою, що витікала з приміщення квартири відповідача.

Згідно акту від 8 січня 2016р., складеного комісією ЖБК «Чайка», причиною затоплення було «розморожування батарей внаслідок відкритих балконних дверей та протягу з кухонного вікна» у кв. 78, у зв'язку з чим при подачі робочого теплоносія в систему 7 січня 2016р. о 03 год. ночі виникло його витікання через пошкоджений прибор опалення, чавунну батарею, внаслідок чого сталося залиття водою приміщень нижче розташованих квартир.

Позивач зазначала, що її квартира постраждала, найбільше, була повністю залита технічною гарячою водою, м'які меблі, ковролін, книги і інші речі, увібрали значну кількість гарячої технічної води з домішками препаратів, які використовувались для дезінфекції квартири №78 після смерті його власника.

Справа № 761/14579/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/7718/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Крім того, на думку позивача, ЖБК «Чайка», який обслуговує 2-й під'їзд будинку, також має здійснювати контроль за системою теплопостачання квартир, згідно договорів з «Київенерго», однак обслуговуюча організація неналежним чином виконала свої обов'язки та повністю спустила теплоносій з системи опалення будинку АДРЕСА_1. Однак, представники ЖБК «Чайка» не повідомили про день та час пуску теплоносія по стоякам зазначених квартир, не пересвідчилися в наявності для цього умов, та, володіючи інформацією про відкриті балконні двері та вікна у кв. № 78, без попередження здійснили пуск теплоносія, причому зробили це глибоко вночі у святкові дні

- 2 -

Таким чином, залиття її квартири сталось, у тому числі, внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків та з вини ЖБК «Чайка».

Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач зазначила, що відновлювальний ремонт квартири після її залиття згідно зведених кошторисних розрахунків від 7 квітня 2016р., складених ТОВ «Судова незалежна експертиза України», становить 144 698грн., встановлення аналогічних кухонних меблів 85 000грн., ремонт меблів та їх заміна в житлових кімнатах, заміна 2 вікон, балконних дверей та міжкімнатних дверей та вхідної групи - 75 000грн., 3 500грн. складає вартість послуг професійної техніки, яка витягувала вологу з поверхонь двох крісел, дивану та ковроліну протягом 11 днів.

Також позивач посилалася на те, що була змушена проживати в різних місцях-готелях, хостелах, гуртожитках і її витрати на проживання та харчування за цей період становлять 6 800грн. Крім того, позивач порахувала майбутні витрати на проживання на наступні півроку у розмірі 3 000грн. на місяць, приблизно 18 000грн. за півроку, оренду приміщення з опаленням для просушування книг, меблів до 60 метрів квадратних протягом проведення капітального ремонту квартири, що становитиме приблизно до 3 000грн. в місяць - 18 000грн. за півроку, вантажно-розвантажні роботи з третього поверху та повернення їх в зворотному напрямку становитиме 8 050грн.

Позивач також стверджувала про завдані збитки, внаслідок залиття товарного виду книг у її бібліотеці у розмірі 45 000грн. та частини картин у розмірі 120 000грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач зазначала, що вона виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, внаслідок чого в неї погіршився стан здоров'я, і жоден з відповідачів не запропонував їй допомоги у вирішенні ситуації, що склалася.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, у якому виправлені описки ухвалами суду від 8 червня 2017р., у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Позивач посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права, обставинам справи та наданим доказам.

Також позивач не погоджується з твердженням суду про відсутність доказів завданого матеріального збитку за межами суми, визначеної кошторисом, і відсутність у суду права визначати ступінь вини кожного з відповідачів, що стало підставою для відмови в позові.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представників відповідачів, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 2003р.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1 з 21 грудня 2013р., як син власника ОСОБА_5, який помер після ІНФОРМАЦІЯ_1. (с.с.108 т.1)

Відповідно до повідомлення завідувача Другою київською державною нотаріальною конторою від 6 квітня 2017р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори 6 січня 2016р. із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 і є єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини (с.с.129 т.2).

Згідно акту, складеного головою правління, членами правління та членами ЖБК «Чайка» 8 січня 2016р., вночі 7 січня 2016р. сталося залиття квартир 74, 73, 69, 70, 66, 75 та 67

- 3 -

по АДРЕСА_3. Причиною залиття зазначено розморожування батарей у квартирі 78 внаслідок відкритих балконних дверей і протягу з кухонного вікна. При огляді квартири 7 січня 2016р. о 8год. було виявлено відкриті балконні двері та вікно на кухні, пошкодження батареї опалення під вікном у двох місцях та під вікном біля балконних дверей (зафіксована наявність дірок) (с.с.90-91, 93 т.1)

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 11 квітня 2016р. ТОВ «Судова незалежна експертиза України», вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести в квартирі АДРЕСА_3 для усунення пошкоджень, що утворилися внаслідок залиття, становить 144 698грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не наділений повноваженнями самостійно визначити ступінь вини кожного з відповідачів у залитті квартири позивача та самостійно прийняти рішення хто з відповідачів несе відповідальність за спричинення шкоди за умови обрання позивачем такого способу захисту своїх прав, як солідарне стягнення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суд повинен зазначити встановлені судом обставин і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; визначає чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Однак, рішення суду у даній справі вказаним нормам процесуального права не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 зазначеної норми визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, позивач зобов'язаний надати суду докази у підтвердження завданої йому шкоди, а відповідач повинен довести, що дана шкода була завдана не з його вини.

Згідно акту ЖБК «Чайка» від 8 січня 2016р. залиття квартири позивача відбулося з квартири 78 у зв'язку із розморожуванням батарей внаслідок відкритих балконних дверей і кухонного вікна. Акт підписаний головою правління ЖБК, членами правління та членами кооперативу (с.с.93 т.1).

Вказані у акті обставини також підтверджені фотокартками батарей, на яких зафіксовані їх пошкодження (наявність дірок) (с.с.89-91 т.1).

Враховуючи презумпцію винуватості, встановлену ч. 2 ст. 1166 ЦК України, саме відповідачі зобов'язані були надати суду докази у підтвердження того факту, що залиття квартири позивача відбулося не з їх вини.

Частиною 1 статті 10 ЖК УРСР встановлено, що громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями,

- 4 -

економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину, відповідач ОСОБА_2 з часу її відкриття набув речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, обов'язки по її утриманню. Право розпорядження зазначеною квартирою виникає у відповідача з часу державної реєстрації його права власності на квартиру (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Отже, відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець власника квартири 78, який прийняв спадщину у визначений законом спосіб і є єдиним спадкоємцем, крім того, зареєстрований у зазначеній квартирі, а тому зобов'язаний забезпечувати належний догляд за станом квартири, у тому числі не створювати умови для аварійних ситуацій.

Однак, вказані обов'язки відповідач ОСОБА_2 не виконав, залишив відкритими у квартирі вінка та балконні двері, не дивлячись на зимовий період, що призвело до розморожування батарей та їх пошкодження, у результаті чого відбулося залиття квартири позивача.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2, що відповідач у квартирі не проживає, що підтверджено відповідними актами, не отримав свідоцтва про право на спадщину, не звільняють відповідача від виконання своїх обов'язків по належному догляду за спадковим майном.

Крім того, заперечуючи свою вину у залитті квартири позивача, відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду жодного доказу у підтвердження своїх тверджень та у спростування акту, складеного ЖБК «Чайка», хоча відповідно до положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України саме на ньому лежить такий обов'язок, а представник відповідача обмежився наданням суду заперечень на позовну заяву, хоча йому було роз'яснено наслідки ненадання суду доказів.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що акт від 8 січня 2016р. про залиття квартири позивача не відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у акті зазначено, що залито і які наслідки, причини залиття. Не зазначення у акті конкретних місць пошкодження у квартирі позивача та їх об'єму не може бути підставою для не прийняття зазначеного акту у якості належного доказу, так як відповідачем даний акт у порядку, встановленому ч. 1 ст. 60 ЦПК України, спростований не був.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав звільнити відповідача ОСОБА_2 від відповідальності за залиття квартири позивача та за завдані цим залиттям збитки.

Разом з тим, доводи позивача проте, що ЖБК «Чайка» не забезпечив належного контролю за системами теплопостачання у квартирі відповідача ОСОБА_2, не ґрунтуються на нормах матеріального права, так як такий обов'язок на ЖБК не покладено.

Представниками ЖБК правильно зазначено, що відповідно до Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 3 жовтня 2007р., саме споживач зобов'язаний забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа,

- 5 -

утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об'єдналися на основі

членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про кооперацію» метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Частиною 1 статті 8 вказаного закону визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

У пункті 15 розділу III Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, який затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР 30 квітня 1985р. № 186, з подальшими змінами, зазначено, що Житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому жилого будинку (будинків) та утримання придомової території за рахунок коштів кооперативу на засадах самооплатності.

Отже, вказаними нормами матеріального права не передбачений обов'язок ЖБК «Чайка» здійснювати догляд та ремонт за системами опалення, які розташовані у квартирах мешканців.

Також не було надано суду першої інстанції доказів у підтвердження відсутності у будинку, де розташована квартира позивача, опалення до 7 січня 2016р. та запуск системи опалення вночі 7 січня 2016р., а також звернення з цього приводу мешканців будинку, у тому числі і позивача, до ПАТ «Київенерго», яке здійснює постачання теплової енергії до будинку.

Проте, ЖБК «Чайка» надано суду першої інстанції документи, які підтверджують вчинення дій кооперативом по підготовці внутрішньо будинкових систем до опалювального періоду, що підтверджується актом готовності до опалювального періоду, який був складений працівниками ПАТ «Київенерго» 25 вересня 2015р., та про початок опалювального періоду у будинку з 16 жовтня 2015р. (с.с.87-88, 95 т.1)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для притягнення ЖБК «Чайка» до відповідальності за залиття квартири позивача встановлено не було.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У підтвердження своїх позовних вимог позивач надала висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 11 квітня 2016р., який був виконаний спеціалістом, який має свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення інженерно-технічних експертиз, яке видане Міністерством юстиції України. При цьому, у висновку наявний опис виявлених у квартирі позивача пошкоджень у результаті залиття у кожному приміщенні, наявний перелік робіт та їх вартість по усуненню зазначених пошкоджень. Також виявлені при огляді квартири позивача спеціалістом пошкодження зафіксовані на фотокартках (с.с.51-78 т.1).

За таких обставин вважати вказаний висновок спеціаліста неналежним доказом у підтвердження розміру завданих позивачу збитків, колегія суддів не має.

Заперечуючи проти розміру вартості ремонтно-будівельних робіт, який визначений спеціалістом, відповідач ОСОБА_2 не надав докази, які б спростували зазначений висновок, не спростував докази, надані позивачем, а також не заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості ремонтних робіт квартири позивача.

- 6 -

При цьому, відповідачем та його представником не було враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, не тільки позивач зобов'язана довести свої вимоги, а і відповідач зобов'язаний довести свої заперечення належними доказами, а не обмежуватися наданням письмових заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що судом неодноразово роз'яснювалося право сторін заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи, проте, відповідач таким правом не скористався.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на відсутність складеного ЖБК «Чайка» акту про залиття квартири позивача, у якому б було зазначено конкретні пошкодження, не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що працівниками ЖБК «Чайка» у складанні такого акту позивачу було неправомірно відмовлено.

Проте, позивачем суду були надані належні і достатні докази у підтвердження об'єму пошкоджень у квартирі у результаті залиття, а саме фотокартки, висновок спеціаліста, який оглядав квартиру 15 березня 2016р. та 25 березня 2016р., які не були належним чином спростовані відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відшкодуванню позивачу підлягають кошти, які позивач повинна витратити на ремонтно-будівельні роботи, розмір яких визначений у висновку спеціаліста, за виключенням ПДВ, що становить 120 582грн.

Збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. При виконанні ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов'язаних із ремонтом, а відтак і до розміру матеріальної шкоди.

Позивачем не було надано документів, які б підтверджували сплату нею ПДВ при виконанні ремонтних робіт, або укладенні договору на виконання ремонтних робіт з особою, яка є платником ПДВ, тому підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 ПДВ у сумі 24 116грн. на користь позивача на даний час колегія суддів не вбачає.

Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Позивачем суду надані докази укладення з ТОВ «Судова незалежна експертиза України» договору про проведення експертного дослідження та здійснену оплату у сумі 3 891грн. (с.с.225 т.1), тому вказані збитки також підлягають відшкодуванню.

Крім того, листом Головного управління держсанепідслужби у м. Києві від 5 квітня 2016р. підтверджено, що за результатами дослідження зішкрібу штукатурки та змивів у квартирі позивача, встановлена наявність пліснявих грибів в оселі позивача, що може спричинити розвиток алергічних та інших захворювань серед мешканців (с.с.5 т.2). Також були проведені лабораторні дослідження метеорологічних факторів, згідно яких значення мікроклімату по відносній вологості повітря у квартирі АДРЕСА_4 не відповідали допустимим нормам згідно ДБН В.2.5-67-2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування». З метою уникнення негативного впливу на стан здоров'я, позивачу було рекомендовано вирішити питання проведення ремонту квартири та усунення недоліків залиття (с.с.7 т.2).

У зв'язку із неможливістю проживання у квартирі, позивач уклала 19 січня 2016р. договір оренди квартири АДРЕСА_5 та сплатила 42 000грн. орендної плати, що підтверджується відповідними квитанціями (с.с.230-236 т.1).

Колегія суддів вважає, що вказані витрати позивач вимушена нести у зв'язку із неправомірною поведінкою відповідача ОСОБА_2, тому вони є збитками у розумінні ст.

- 7 -

22 ЦК України і підлягають відшкодуванню.

Крім того, позивач оплатила послуги Оболонського міжрайонного відділу (філії) лабораторних досліджень Державної установи «Київській міський лабораторний центр Держсанепідслужби України» у розмірі 255грн. 97коп. для підтвердження своїх посилань на неможливість проживання у квартирі після її залиття, тому вони також є збитками і підлягають відшкодуванню (с.с.244 т.2).

Разом з цим, розмір інших збитків позивача належними доказами не підтверджено.

Наявний у матеріалах справи робочий лист від 19 квітня 2016р., у якому зазначена сума 3950грн., та квитанція до прибуткового касового ордеру від 28 квітня 2016р. ФОП ОСОБА_6 на суму 4100грн., не є належними доказами вантажно-розвантажних робіт, на які посилається позивач, так як з вказаних документів неможливо зробити висновок, які саме роботи були виконані і з чим вони були пов'язані, так як документи датовані квітнем 2016р. (с.с.237-238 т.1).

У підтвердження позовних вимог про витрати позивача на оренду обладнання, яким здійснювалася витяжка вологи з меблів у квартирі, позивач надала суду першої інстанції договір оренди обладнання від 8 січня 2016р., акт прийому-передачі обладнання та акт надання послуг на 3500грн. (с.с.239-241-а т.1). Однак, квитанції про проведення позивачем оплати вказаних послуг суду надано не було.

Крім того, позивачем не надано докази, які підтверджують необхідність ремонту меблів та їх вартість, вартість заміни вікон, балконних дверей та міжкімнатних дверей, вхідної групи, розмір втрати товарного виду книг та картин, а тому правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 зазначених позивачем сум на відшкодування цих збитків не має.

Отже, враховуючи надані позивачем документи, розмір матеріальної шкоди, який підлягає відшкодуванню позивачу у зв'язку із залиттям її квартири 7 січня 2016р. з вини відповідача ОСОБА_2, який підтверджений належними доказами, становить 166 728грн. 97коп.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено, що залиття квартири позивача відбулося з вини відповідача, який недбало ставився до утримання спадкового майна, не намагався вирішити дану ситуацію з

- 8 -

позивачем, протягом тривалого часу відповідач не відшкодував завдану позивачу шкоду, у зв'язку із чим вона змушена орендувати інше житло та була вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду, тому виходячи із вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинен відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду у розмірі 5 000грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір підлягає поверненню позивачу відповідачем пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 1667грн. 29коп. за вимоги майнового характеру та 551грн. 20коп. за вимоги немайнового характеру за подачу позову до суду першої інстанції, та 2 440грн. 34коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 4 658грн. 83коп.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 166 728грн. 97коп. матеріальної шкоди, 5 000грн. моральної шкоди, повернення судового збору 4 658грн. 83коп., а всього 176 387грн. 80коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: