Справа №490/9702/16-ц 17.07.2017 17.07.2017 17.07.2017
Провадження №22-ц/784/1483/17
Провадження № 22 Ц - 784/1483/17 Головуюча першої інстанції:Гуденко О.А.
Категорія -34 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: Справа №490/9702/16-ц

головуючого: Галущенка О.І. суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем - Горенко Ю.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_3

представників

відповідачів - ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

Державної казначейської служби України на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.03. 2017 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до Центрального відділу ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( далі- Центральний ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ), Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області ( далі ГУ ДКС України), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження,

встановила:

04.10.2016 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ, ГУ ДКС України та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями державного виконавця підчас здійснення виконавчого провадження.

Позивачка зазначала, що державним виконавцем Центрального ВДВС в межах виконавчого провадження № ВП 28137286 відкритого постановою державного виконавця Центрального ВДВС від 05.12.2012 р. на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.04.2009 р. в частині тих вимог, стосовно яких вона не є боржником, здійснено неправомірний арешт та реалізація належного їй автомобіля DAEWOO MATIZ Е 93, 2008 р. вип. вартістю 31200 грн. на час реалізації.

В подальшому в судовому порядку скасовані, як незаконні, постанови державного виконавця про накладення арешту на все належне їй рухоме та нерухоме майно.

Таким чином, неправомірними діями державного виконавця, які полягають в незаконному арешті та реалізації належного їй майна, завдано майнової шкоди у розмірі вартості втраченого майна.

Посилаючись на ці обставини просила про задоволення позову за рахунок держави.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.03. 2017 р. позовні вимоги задоволені частково.

Цим рішенням стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_3 16644 грн. в рахунок відшкодування шкоди, а також 740 грн. витрат на проведення судової експертизи та 551 грн. 20 коп. судового збору шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

В апеляційній скарзі відповідач - Державна казначейська служби України вимагає скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність та невідповідність висновків суду вимогам закону щодо підстав та порядку відшкодування шкоди, завданої громадянину внаслідок неправомірних дій посадових осіб органів державної влади.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах оскарження, визначених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України та статтей 12, 15 ЦК України, кожна особа звертаючись за захистом цивільного права самостійно обирає способи його захисту, відповідно до переліку наведеного у диспозиції ст. 16 ЦК України.

Обравши способом захисту відшкодування майнової шкоди, позивач в силу ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести саме ті обставини, на які він посилається, а відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Стаття 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України також передбачено, що шкода, яка завдана фізичній або юридичній особі незаконними ріщеннями, дією або бездіяльністю органу державної влади, органу влади автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Положеннями ч.2 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважнь здійснюється державою у порядку визначеному законом.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби підчас виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 р. розяснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду М.миколаєва від 23.04.2009 р. ухвалено про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ПВКП «Дарві-пром» на користь АКІБ «УкрСибБанк» 135425 грн. 22 коп. а також про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_6, ПВКП «Дарві-пром» та ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСибБанк» 319832 грн. 89 коп.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 28137286 вбачається, що постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 05.12 2012 р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 В той же день обтяження було зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС від 22.05.2013 р. належний ОСОБА_3 автомобіль DAEWOO MATIZ E 93, 2008 року випуску, д/н ВЕ 4624 АМ передано представнику МФ ПП СП «Юстиція» та в той же день складено акт опису і арешту майна. В подальшому державним виконавцем була подана заявка на реалізацію арештованого майна щодо стягувача АТ УкСиббанк

Відповідно до протоколу № 11/226/13/з-226 від 17.10.2013 р. та акту про проведення аукціону від 25.10.2013р., складеного ст. державним виконавцем Центрального ДВС в межах виконавчого провадження з примусового виконавчого листа № 14-1632 від 06.11.2009 року вказаний автомобіль було реалізовано за ціною продажу 31 200 грн.

В подальшому частина коштів від реалізації автомобіля у розмірі 26 676 грн. згідно з платіжним доручення № 10250 від 03.12.2013 р. перераховані ПАТ ОСОБА_7 Аваль, який є заставодержателем вказаного автомобіля, в рахунок погашення поточної заборгованості за кредитним договором укладеного між цим Банком та ОСОБА_3

Між тим листом ПАТ ОСОБА_7 Аваль» повідомив що ОСОБА_3 не має заборгованості перед заставодержателем.

Зазначені матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що автомобіль на час реалізації перебував у заставі ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» та що останній не надавав згоди на його реалізацію, оскільки ОСОБА_3 не мала заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_7 Аваль».

На погашення якої заборгованості і в рахунок яких саме виплат були направлені державним вконавцем кошти, що залишилися відповідачем не зазначено, і з наданих представником ДВС матеріалів виконавчого провадження - не вбачається.

Станом на час постановлення ухвали Центральним районним судом м. Миколаєва від 06.09.2013 р. про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ ОСОБА_7 Авальдо ОСОБА_3 , Центрального ВДВС ММУЮ про зняття арешту з заставленого майна зясовано, що розмір заборгованості ОСОБА_3 складає 31585 грн., тоді як продажна ціна автомобіля склала 31 200 грн, а відповідно до ч.3 ст. 54 ЗУ Про виконавче провадження для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

13 березня 2015 року до Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ надійшло дві заяви про відкриття виконавчого провадження від представника ПАТ Укрсиббанк, до яких було додано оригінал виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження відкривалося неодноразово, останній раз виконавчі листи були повернуті стягувачеві 09 квітня 2014 року згідно п.2 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження - саме в межах виконавчого провадження ВП 28137286.

Одночасно 18.11.2009 р.постановою державного виконавця Заводського ВДВС відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06.11.2009 року, № 16261025 відносно боржника ОСОБА_3 та стягувача ПАТ "УкрСиббанк" та одночасно накладено арешт на все майно боржника. 30 червня 2011 року постановою державного виконавця закінчене виконавче провадження на підставі п. 10 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження.

02.04.2015 р. державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09 , виданого 06.11.2009 року, № 47062494 та № 47061926 відносно боржника ОСОБА_3 та стягувача ПАТ "УкрСиббанк".

26 травня 2015 року, державним виконавцем винесені: постанова ВП № 47061926 про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_3, постанова ВП № 47061926 про приєднання даного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 47669964, та постанова ВП № 47062494 про приєднання даного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 47669964 .

В подальшому ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.12.2015р. постанови від 02.04.2015р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 14-1632/09, виданого 06.11.2009 року, № 47062494 та № 47061926 відносно боржника ОСОБА_3 та стягувача ПАТ "УкрСиббанк", скасовані, оскільки суд прийшов до висновку, що ПАТ "УкрСиббанк" не може бути стягувачем у зазначених виконавчих провадженнях, оскільки за угодою від 12.12.2011 р. передав право вимоги за кредитним договором ТОВ «Кей Колект», який згодом скористався своїм правом та предявив виданий йому виконавчий лист до виконання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.03.2016 р. скасовані, як незаконні постанови, винесені Центральним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 26.05.2015р. про приєднання виконавчого провадження № 47061926 з примусового виконання виконавчого листа №14-1632/09, виданого 06.11.2009р. Центральним районним судом м.Миколаєва до зведеного виконавчого провадження № 47669964, та від 26.05.2015р. про приєднання виконавчого провадження № 47062494 з примусового виконання виконавчого листа №14-1632/09, виданого 06.11.2009р. Центральним районним судом м.Миколаєва до зведеного виконавчого провадження № 47669964.

Цією ж ухвалою скасовано як незаконну постанову ВП № 47061926, винесену Центральним відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 26 травня 2015р. про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3.

Також ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.04.2016р. скасовано як незаконний арешт всього майна ОСОБА_3, накладений Заводським ВДВС ММУЮ Постановою про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2009 року ВП 16261025 , та накладений Центральним ВДВС ММУЮ постановою про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2012 року ВП 28137286 .

Висновком № 17-38 від 26.01.2017 року експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості КТЗ, проведеного старшим судовим експертом МВ ОНДІСЕ ОСОБА_8П, згідно ухвали суду від 01.12.2016 року, середня ринкова вартість автомобіля DAEWOO MATIZ E 93, 2008 року випуску, на час 17 жовтня 2013 року визначається рівною 43 320 грн.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам і прийшов обґрунтованого цими доказами висновку про доведеність факту порушення особистих майнових прав позивачки, внаслідок прийняття незаконних рішень державними виконавцями щодо арешту та реалізації належного їй на праві власності рухомого майна.

З врахуванням такого висновку судом ухвалене правильне та законне рішення про задоволення позовних вимог та відшкодування шкоди, яка завдана втратою майна за рахунок держави.

В той же час рішення місцевого суду підлягає зміні в частині способу списання коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування шкоди на користь ОСОБА_3.

Це обумовлюється тим, що відповідно до підпунктів 1 та 2 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України передбачено, що виконання судових рішень про стягнення коштів державного бюджету здійснюється виключно Казначейством України відповідно до порядку встановленого Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» ( затв. постановою кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. № 45, далі Порядок), Казначейство здійснює безпірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно принятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до п.п. 36-38 Порядку в Державній казначейській службі для цієї мети відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Додатком № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в доход держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Оскільки суд цих обставин та вимог не врахував та зазначив про списання коштів з єдиного казначейського рахунку, то рішення в цій частині підлягає зміні із зазначенням наведеного способу списання коштів державного бюджету.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог закону та дійсних обставин справи, а тому в іншій часині зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність того факту, що внаслідок незаконної реалізації позивачка зазнала втрат, які не можна вважати збитками у розумінні положень ст. 22 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки виконання судового рішення державним виконавцем здійснювалось з порушенням закону внаслідок чого було незаконно реалізоване майно боржника.

Його втрата завдає шкоди ( збитків) позивачці, які мають бути відшкодовані державою. Саме з цих міркувань виходив суд при ухваленні рішення.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано посилався на положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод згідно з якою ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України- задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 13.03. 2017 р. змінити в частині способу списання коштів Державного бюджету України та зазначити, що відшкодування шкоди на користь ОСОБА_3 здійснюється шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без зміни.

Повернути Державній казначейській службі України надмірно сплачений за платіжним дорученням № 804 від 26.06.2017 р. судовий збір у розмірі 606 грн. 32 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишина

ОСОБА_2