Провадження № 2/761/50/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Третя Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності та зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та виселення відповідачів -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Третя Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок хронічної ішемічної хвороби серця померла двоюрідна позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Позивач вважала себе спадкоємцем п'ятої черги та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Разом із тим, відповідачі за первісним позовом - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, двоюрідні брати та сестри покійної, не визнають факту родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Проте, відповідно до свідоцтва про шлюб дівочим прізвищем позивача було - ОСОБА_7 та згідно свідоцтва про народження її матір'ю була ОСОБА_9.

Згідно з актовим записом № 26 від 17.07.1899 року батьком ОСОБА_9 був ОСОБА_10.

В свою чергу, ОСОБА_10 був батьком ОСОБА_11, який був батьком ОСОБА_8.

А тому позивач вважала, що зареєстровані у встановленому порядку акти громадянського стану підтверджують, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є двоюрідними сестрами, оскільки у них був спільний дід по батьковій та материнській лінії відповідно.

Окрім того, позивач зазначала, що той факт, що вона є двоюрідною сестрою померлої визнавали і ОСОБА_2, а також ОСОБА_3 у своїх заявах від 25.07.2009 року та від 29.07.2009 року.

А тому, ОСОБА_7 вважала, що вона має право на спадкування в п'яту чергу нарівні з відповідачами та просила суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_7, яка є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на ? частину квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із первісним позовом ОСОБА_7, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та виселення відповідачів.

Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, яка доводилась двоюрідною сестрою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та двоюрідною тіткою ОСОБА_4

Заповіт ОСОБА_8 не склала та після її смерті відкрилась спадщина на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Спадкоємців іншої черги у померлої немає.

Оскільки для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачам за зустрічним позовом необхідно підтвердити своє право на спадкування після смерті ОСОБА_8, вони просили суд встановити факт смерті ОСОБА_12, який був батьком ОСОБА_13, який в свою чергу є батьком ОСОБА_4 та був розстріляний ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві. А також факт смерті ОСОБА_14, який також був розстріляний ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_12., ОСОБА_14. були дітьми ОСОБА_10, а також братами ОСОБА_11, який був батьком померлої спадкодавиці ОСОБА_8

Позивачі за зустрічним позовом також не визнають той факт, що ОСОБА_7 доводилась двоюрідною сестрою спадкодавцю і має право спадкування після смерті ОСОБА_8

Після відкриття спадщини щодо майна померлої із заявами про відкриття спадщини у встановлений законом строк звернулись ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також ОСОБА_13. Інші спадкоємці - ОСОБА_15. відмовилась від своєї частки спадщини на користь ОСОБА_3, а ОСОБА_16. - на користь ОСОБА_2

В подальшому, помер ОСОБА_13., а тому, після його смерті належна йому частка у праві на спадкування після смерті ОСОБА_8 перейшла до ОСОБА_4

Таким чином, позивачі за зустрічним позовом вважали себе спадкоємцями п'ятої черги після смерті ОСОБА_8, та посилались на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2013 року, яким було відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні позову до відповідачів про усунення від спадкування та встановлено відсутність підтвердження родинних відносин ОСОБА_7 із ОСОБА_8

Також зазначали, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту її родинних відносин із померлою, а надані нею документи містять розбіжності в прізвищах та неточності.

Позивачі за зустрічним позовом зазначали, що у їхніх баби і діда ОСОБА_10. та ОСОБА_17. дійсно була дочка ОСОБА_9, разом із тим у позивача відсутні належні докази того, що її матір - ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_10. та ОСОБА_17. У наданих позивачем за первісним позовом документах міститься неспівпадіння дати народження ОСОБА_9, а також прізвище зазначено як ОСОБА_9, а не ОСОБА_9.

Окрім того, зазначали, що насправді ОСОБА_7 є не сестрою ОСОБА_8, а сусідкою, що вбачається із «Карточки врятованого», заповненої ОСОБА_8 та «Карточки праведника миру», заповненою ОСОБА_7, які надавались ними Республіканському товариству єврейської культури фонду «Пам'ять жертв фашизму».

Також із наданих ОСОБА_7 копій свідоцтв про одруження та про народження вбачається, що вона змінила дівоче прізвище ОСОБА_7 на ОСОБА_7 18.07.1975 року, тоді як в свідоцтві про народження її дочки ОСОБА_1 станом на 1946 рік позивач вже мала прізвище ОСОБА_7 та була одружена із ОСОБА_18.

Враховуючи викладене, позивачі вважали, що ОСОБА_7 не має права на спадкування, оскільки не підтвердила факт перебування в родинних відносинах із ОСОБА_8

Посилаючись на викладене, а також те, що відповідачі ОСОБА_5 разом із своїм співмешканцем ОСОБА_6 самовільно вселились до спірних квартир, які є спадковим майном, просили суд в задоволенні первісного позову відмовити. Встановити факт смерті ОСОБА_12, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві. Встановити факт смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Визнати за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 право власності на 1/3 квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 право власності на 1/3 квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 право власності на 1/3 квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Виселити з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

30.03.2015 року ОСОБА_7 подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій посилаючись на ст. 1263 ЦК України, вважаючи себе спадкоємцем третьої черги, як двоюрідна сестра померлої ОСОБА_8, просила суд встановити факт родинних відносин між нею та померлою ОСОБА_8, зазначаючи, що остання є її двоюрідною сестрою та визнати за нею, ОСОБА_7, право власності в порядку спадкування на квартири АДРЕСА_1,АДРЕСА_2, зазначаючи, що відповідачі не підтверджують факти народження, смерті, одруження належними доказами, а тому не мають права на спадкування за законом у третю чергу ( а.с. 10-11 том 2).

22.04.2015 року в зв'язку з припиненням повноважень судді Гриньковської Н.Ю. справу при повторному автоматичному розподілу передано судді Рибаку М.А. (а.с. 29, 30 том 2).

Ухвалою суду від 02.06.2015 року провадження у даній справі зупинено в зв'язку зі смертю позивача за первісним позовом ОСОБА_7 до вступу у справу правонаступника (а.с. 50-51 том 2).

20.01.2016 року провадження у справі відновлено, залучено як процесуального правонаступника померлої ОСОБА_7 в якості позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, доньку померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_1 (а.с. 105-106 том 2).

В процесі розгляду справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із заявами про уточнення позовних вимог, в яких просили суд також первісний позов, а також похідні від нього заперечення проти зустрічного позову та заяву про збільшення позовних вимог залишити без розгляду в силу їх встановлення раніше у винесеному рішенні та виселити з квартир ОСОБА_5 разом з її сім'єю.

04.07.2016 року ОСОБА_19, представник правонаступника померлої ОСОБА_7, ОСОБА_1, подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій виклав позовні вимоги в наступній редакції : Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, яка є дочкою двоюрідної сестри померлої ОСОБА_8; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкової трансмісії після смерті матері - ОСОБА_7 на квартири АДРЕСА_1,АДРЕСА_2. При цьому зазначав, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є двоюрідними сестрами, оскільки у них був спільний дід по батьковій та материнській лінії відповідно. ОСОБА_1. прийняла спадщину після померлої ОСОБА_7, оскільки ОСОБА_7 померла після відкриття спадщини після померлої ОСОБА_8, то ОСОБА_1. має право на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 в порядку спадкової трансмісії в третю чергу (а.с.25-28 том 3).

До початку розгляду справи по суті, 14.02.2017 року судом було відмовлено в прийнятті та повернуто позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 уточнену позовну заяву від 04.07.2016 року, оскільки суд прийшов до висновку, що у вказаній заяві в порушення ст. 31 ЦПК України, фактично позовні вимоги не збільшуються, а змінюються підстави і предмет позову одночасно, що вказаною нормою закону не передбачено, роз'яснивши право ОСОБА_1. на подачу уточненої позовної заяви в загальному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.04.2017 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року було скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів, проаналізувавши заяву ОСОБА_19., представника правонаступника померлої ОСОБА_7, ОСОБА_1, про збільшення розміру позовних вимог, подану 04.07.2016 року, прийшла до висновку про те, що позивачем ОСОБА_1, яка є правонаступником ОСОБА_7, фактично ні предмет, ні підстави позову, вказаною заявою не змінювались, а тому судом було прийнято до розгляду вказану заяву та судовий розгляд здійснювався з її врахуванням.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_19 первісний позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням заяви від 04.07.2016 року. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_20 зустрічний позов підтримали та просили суд про його задоволення, в задоволенні первісного позову просили відмовити.

Відповідачі за первісним позовом - позивачі за зустрічним позовом в судове засідання не з'явились, звернулись до суду із клопотанням про розгляд справи за їх відсутності.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, в поданих суду заявах просили здійснювати судовий розгляд за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (т. 1, а.с. 97зворот).

Після її смерті відкрилась спадщина на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та Третьою Київською нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 692/09 (т.1, а.с. 96-169).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 звернулись ОСОБА_13., ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОСОБА_15. відмовилась від належної їй частини спадкового майна на користь ОСОБА_3, а ОСОБА_16. - на користь ОСОБА_2

В процесі оформлення спадкових прав ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_13., а свідоцтво про право на спадщину за законом було видано його дочці - ОСОБА_4 (а.с. 90зворот).

Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, звернулась ОСОБА_5, проте у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с. 150).

Разом із тим, в матеріалах спадкової справи № 692/09 міститься лише одна відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2 від 24.09.2011 року № 2176/02-14, яка мотивована тим, що в провадженні суду перебуває справа про усунення від спадкування (т.1, а.с. 161).

З інших причин, в тому числі і у зв'язку із невизнанням права власності ОСОБА_13., ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, рішень нотаріуса про відмову у видачі свідоцтв про право власності за законом, матеріали нотаріальної справи не містять.

Так, в свої первісних позовних вимогах, після залучення у праві правонаступника, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.07.2016 року, ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, яка є дочкою двоюрідної сестри померлої ОСОБА_8 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкової трансмісії після смерті матері - ОСОБА_7 на квартири АДРЕСА_1,АДРЕСА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підтверджуючих документів щодо родинних стосунків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були двоюрідними сестрами.

На підтвердження вказаних обставин позивач за первісним позовом посилалась на архівні довідки, довідки сільської ради, а також свідоцтва та посвідки про народження.

Так, згідно із довідкою Городищенської сільської ради Коропського району Чернігівської області від 29.09.2009 року, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є дійсно двоюрідною сестрою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 (т1., а.с. 11).

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_7, виданого повторно 05.06.1975 року, остання народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 та батьками її значаться ОСОБА_21 та ОСОБА_9 (т.1, а.с. 23).

Проте, згідно з записом акта про народження № 301 ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Оболонна Кролевецього повіту народилась ОСОБА_7 та її батьками вказані: ОСОБА_21 та ОСОБА_9 (т. 3, а.с. 144).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу від 18.07.1975 року, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. та присвоєно останній прізвище ОСОБА_7 (т.1, а.с. 22).

Також відповідно із записом акту про укладення шлюбу № 16 від 18.07.1975 року містяться відомості про осіб, що одружуються, а саме: ОСОБА_22., ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6. (т.3, а.с. 138).

Відповідно до архівної довідки Державного архіву Чернігівської області від 29.04.2010 року № Л-706, в архівному фонді за 1899 рік міститься актовий запис № 26 від 17.07.1899 року про народження ОСОБА_9, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_8. Батьки: села Савинок козак ОСОБА_10 і ОСОБА_17 (т.1, а.с. 24).

Разом із тим, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17.09.2013 року у справі № 2-861/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05.08.2014 року було відмовлено в задоволенні позовів ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Третя державна нотаріальна контора м. Києва про усунення від права на спадкування та ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, третя державна нотаріальна контора м. Києва про визнання права на спадкування та прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, судовим рішенням було встановлено, що позивачем ОСОБА_7 не надано документів чи рішення суду на підтвердження родинних відносин з померлою ОСОБА_8, а вимог щодо встановлення факту родинних відносин позивачем в позові чи під час розгляду справи не заявлялося, а також було встановлено, що в Картці праведника миру ОСОБА_7 було вказано ОСОБА_10, його невістку єврейку ОСОБА_23 з дитиною ОСОБА_8, як сусідів.

Так, позивачем на підтвердження факту перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не надано суду жодних доказів, які б підтверджували те, що матір ОСОБА_7 - ОСОБА_9. є дійсно ОСОБА_9, дочкою ОСОБА_10 та ОСОБА_17, оскільки згідно із відомостями Державного архіву Чернігівської області від 23.03.2017 року № Л-949, в книгах реєстрації актових записів про шлюб Кролевецького повіту Чернігівської губернії за 1918-1920 роки актового запису про шлюб ОСОБА_21 та ОСОБА_9 немає, а тому дійти однозначного висновку про те, що мати позивача була ОСОБА_9, дочкою саме ОСОБА_10 та ОСОБА_17 неможна, так як невідомо, яке було дошлюбне прізвище матері ОСОБА_7, а також згідно із наданими документами значиться і прізвище ОСОБА_7.

Окрім того, із свідоцтва про шлюб ОСОБА_7 вбачається, що вона змінила прізвище 18.07.1975 року під час реєстрації шлюбу із ОСОБА_22, тоді як із наданих позивачем довідок виконкому Оболонської сільської ради Коропського району Чернігівської області вбачається, що згідно з даними погосподарської книги станом на 1944-1946 р.р. вони вже проживали разом та позивач мала прізвище ОСОБА_7 (т. 2, а.с. 20).

Також, під час розгляду справи № 2-861/11, Апеляційний суд міста Києва встановив, що відповідно до архівної довідки Державного архіву Чернігівської області та копії актового запису №26 від 17.07.1899 (т1ас159,185,185зворот) ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_9, її батьки «села Савинок казак ОСОБА_10 и ОСОБА_17». Відповідно до наданої представником ОСОБА_7 копії свідоцтва про смерть матері позивача ОСОБА_9 остання померла ІНФОРМАЦІЯ_10. За таких обставин на момент смерті матері позивача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, було: ІНФОРМАЦІЯ_8 - ІНФОРМАЦІЯ_10 = 45 років 7 місяців, проте у Свідоцтві про смерть записано «померла у віці 48 років».

Також, із матеріалів даної справи вбачається, що під час народження ОСОБА_7 її батьку ОСОБА_21 минуло 23 роки, а згідно з наданою стороною позивача довідкою виконкому Оболонської сільської ради Коропського району Чернігівської області від 20.01.2015 року станом на 1944-1946 роки, рік народження ОСОБА_21 значиться як 1895 рік, таким чином станом на дату народження ОСОБА_7, йому було б 25 років, а не 23 (т.1, а.с. 52, т. 2, а.с. 20).

Враховуючи викладене, позивачем за первісним позовом не доведено факту родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_24., а тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають, як і не підлягають вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно.

Щодо вимог за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

Так, позивачі за зустрічним позовом просили суд встановити факт смерті ОСОБА_12, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві та встановити факт смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Так, із матеріалів справи вбачається та встановлено Апеляційним судом міста Києва під час розгляду справи № 2-861/11, відповідно до архівних довідок Державного архіву Чернігівської області у ОСОБА_10 та ОСОБА_17 були діти: ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_14. Даних про наявність у вказаних осіб сина ОСОБА_11 матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_9 і ОСОБА_11 - це діти тих самих батьків.

Разом із тим, згідно із архівною довідкою Державного архіву Чернігівської області від 05.06.2009 року № Л-806, в архівному фонді Чернігівської духовної консисторії в метричній книзі Успенської церкви с. Городище Кролевецького повіту Чернігівської губернії за 1908 рік міститься актовий запис № 31 від 23.12.1908 року про народження ОСОБА_11, батьки: козак села Савинки ОСОБА_10 та ОСОБА_17 (т.1, а.с. 203).

Відповідно до посвідки про народження ОСОБА_8, її батьком є ОСОБА_11 (т.1, а.с. 27).

Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції своїм листом від 31.03.2015 року № 1912/03-48 повідомило ОСОБА_4 про відсутність актового запису про смерть ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2, а.с. 235).

Згідно із архівною довідкою управління Служби безпеки України в Харківській області від 16.10.2014 року № 70/17-11431, ОСОБА_12., 1906 року народження, заарештований 27.08.1934 року Сімферопольським обласним Управлінням НКВС та вироком Військової колегії Верховного Суду СРСР від 15.12.1934 року засуджений до ВМП - розстрілу. Вирок було виконано ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві. Відомості про місце поховання відсутні (т.1, а.с. 214).

За таких обставин, матеріалами справи підтверджено факт смерті ОСОБА_12. ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві, та від встановлення цього факту залежить захист спадкових прав позивачів за зустрічним позовом, а тому суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в цій частині.

Також відповідно до довідки режимно-секретного управління МВС України від 07.07.2011 року № Л-58, ОСОБА_14., 1897 року народження, уродженець Чернігівської області Коробського району село Савіні, був засуджений 09.10.1945 року Військовим трибуналом військ УНКВС Сталінської області до виключної міри покарання. Вирок приведено у виконання ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с. 216).

Згідно із посвідкою про народження ОСОБА_2, його батьком є ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 210).

Таким чином, від становлення вказаного факту смерті також залежить реалізація права позивача за зустрічним позовом для звернення до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та встановлення кола спадкоємців.

А тому, позовні вимоги за зустрічним позовом про встановлення факту смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 також підлягають задоволенню.

Що ж до позовних вимог в частині визнання за позивачами за зустрічним позовом в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 право власності по 1/3 квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та виселення з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Випадки, в яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат», а також встановлено правило, за яким нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Разом із тим, позивачі за зустрічним позовом, після встановлення судом факту смерті ОСОБА_12. та ОСОБА_14., мають право повторно звернутись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірне майно та у випадку відмови у видачі свідоцтва про право власності - вимагати визнання за ними такого права в судовому порядку, а тому їхні позовні вимоги про визнання права власності є передчасними та задоволенню не підлягають.

Окрім того, в матеріалах нотаріальної справи взагалі відсутня відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за заявами, поданими ними у 2009 році.

Що стосується позовних вимог в частині виселення з квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то суд, відмовляючи у задоволенні вказаних вимог виходить з того, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а станом на час розгляду справи у позивачів за зустрічним позовом відсутнє право власності на спірне майно, а тому вказані вимоги також є передчасними.

Окрім того, на підтвердження факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в квартирах АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, позивачами за зустрічним позовом не надано жодних доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову в повному обсязі та до часткового задоволення зустрічних позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у місті Києві, Третя Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа: Головне управління юстиції у місті Києві про встановлення факту смерті, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та виселення відповідачів - задовольнити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_12, якій помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Києві.

Встановити факт смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні решти вимог за зустрічним позовом - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК