Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2232/17 Головуючий у 1-й інстанції: Тучков С.С.
Є.У.№ 333/4740/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

за апеляційною ОСОБА_4 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Зазначала, що з 23.09.2006 року сторони перебували у шлюбі, мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і дочку ОСОБА_5 Мєланію,ІНФОРМАЦІЯ_2. 6 липня 2009 року за спільні кошти у спільну сумісну власність купили житловий будинок №42 по вул.Закарпатській у м.Запоріжжі, ринковою вартістю 36 335 грн. і земельну ділянку площею 0.0597 га. на якій розташований будинок, вартістю 105 904 грн., які зареєстровані па ім'я відповідача. Посилаючись нате, що шлюбні стосунки між сторонами припинилася, сім'я розпалася, згоди про добровільний поділ майна не досягнуто, просила суд на підставі ст.ст.60. 69. 70. 71 СК визнати за нею право власності на 1/2 частку вищезазначеного житлового будинку і земельної ділянки.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року позовні вимоги задоволені.

Поділено спільне сумісне майно, набуте ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за час шлюбу. Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку житлового буд. №42 (сорок два), що знаходиться по вул. Закарпатській у м. Запоріжжя. Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0597 га, кадастровий номер :03:003:0031. розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Закарпатська, буд. №42 (сорок два).

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового ОСОБА_6 зазначає, що спірний маєток був придбаний за кошти, виручені ним від продажу його власної квартири, а тому не є спільним майном подружжя. Судом не визначена реальна ринкова вартість спірного майна, дана неправильна оцінка поясненням свідків, не взято до уваги інше майно, придбане в період шлюбу, з приводу якого судом розглядається спір в іншій справі, допитані не всі свідки.

В судове засідання належними чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач ОСОБА_4 повторно не з'явився, повторно просив відкласти розгляд справи, пославшись па необхідність укладання договору про надання правової допомоги з фахівцем у галузі права.

Розглянувши клопотання ОСОБА_4 про повторне відкладення розгляду його апеляційної скарги, колегія визнала його таким, що не підлягає задоволенню і вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, визнавши причину його неявки в засідання апеляційного суду неповажними з огляду на такі обставини.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч,3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі. зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим. з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст.ст. 157, 303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Суд першої інстанції розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У випадкових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а па ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні суду першої інстанції справа перебувала з 07 вересня 2016 року до 05 квітня 2017 . представництво інтересів відповідача здійснював адвокат ОСОБА_7 За клопотанням відповідача і його представника справа неодноразово відкладалася розглядом для ознайомлення з матеріалами справи, запрошення свідків, надання додаткових доказів, тощо.

В апеляційний суд справа зі скаргою ОСОБА_4 надійшла 19 квітня 2017 р. Ухвалою судді-доповідача від 20 квітня 2017 року, відкрито апеляційне провадження. ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 21 квітня 2017 року справу призначено до розгляду на 25 травня 2017 року .

Повістки про виклик у судове засідання у цій справі відповідачу були вручені завчасно 3 травня 2017 року, проте в судове засіданні 25 травня 2017 року відповідач не з'явився, заявив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на хворобу свого адвоката. Належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання ні відповідач, ні його представник суду апеляційної інстанції не надали.

З метою забезпечення права відповідача на правову допомогу, колегія суддів з урахуванням навантаження відклала судовий розгляд на 27 липня 2017 року, надавши відповідачу можливість укласти відповідний договір з іншим фахівцем у галузі права.

Повістка про виклик у судове засідання, призначене на 27 липня 2017 року, була вручена ОСОБА_4 02 червня 2017 року.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідач мав достатньо часу для укладання договору з іншим адвокатом. Відповідач не зацікавлений у якнайшвидшому вирішенні справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на зволікання судового розгляду, що тягне за собою порушення як розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін.

Учасники судового розгляду мали достатньо часу для надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

Небажання відповідача завчасну укласти договір з іншим адвокатом, не є підставою для повторного відкладання судового розгляду і порушення розумних строків розгляду справи.

На підставі 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки відповідача неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача. перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка с майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй(йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається по тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільної участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя па майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані правові позиції наведені у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 року (справа № 6-612 цс15). від 16.12.2015 року (справа № 6-2641 цс 15) і в силу ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 6е) СК. ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2. З ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих. які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту). незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами. якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те. що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Встановлено, що сторони 23.09.2006 року уклали шлюб, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10. 2016 року розірвано (а.с.5.97).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6-7).

06.07.2000 року ОСОБА_4 купив спірний житловий будинок №42 по вул. Закарпатська в ОСОБА_9, варістю 68 205 гри, і земельну ділянку, вартістю 137 000 гри.. площею 0.0597га. кадастровий номер :03:003:0031. розташовану за цією ж адресою, про що укладені відповідні договори купівлі-продажу. які посвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10. зареєстровані в реєстрі за №1354 і №1356 (а.с.16, 37-42).

Як зазначено у п.6.1, 7.1 договорів купівлі-продажу земельної ділянки і житлової о будинку придбання майна за договорами вчиняється за письмовою згодою дружини покупця Кіл ярової Р.С.

За звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним "ГОВ «І ІОМО». станом на 25 серпня 2016 року ринкова вартість земельної ділянки становить 105 904 гри. (а.с.8-14).

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_11, ринкова вартість житлового будинку станом на 01.09.2016 року становить 36 355 гри. (а.с.20-36).

Угоди про добровільний поділ майна, що є у спільній сумісній власності, між сторонами не досягнуто.

Шлюбний договір між сторонами не укладався.

Виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, враховуючи інтереси кожної сторони, суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст.61. 69-71 СК України в межах позовних вимог поділив спірне майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не з'ясовано джерело походження коштів, неправильно визначена вартість спірного майна, не враховане інше майно, являються неспроможними.

51 к вбачається із матеріалів справи, належних і допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача і її письмові докази про вартість спірного майна, придбання його у спільну сумісну власність, відповідач і його представник ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надали.

Належних і допустимих доказів на спростування наданих позивачкою знітів про оцінку спірного нерухомого майна відповідач суду не надавав, клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи не заявляв.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про те. що судом першої інстанції неправильно визначена ринкова вартість спірного маєтку, є безпідставними.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те. що спірне майно було придбано ним за кошти, виручені від продажу належної йому квартири.

Вказані обставини підтвердили допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 (матір ОСОБА_4А.), ОСОБА_13 (брат ОСОБА_4А.) і Марченко 10.В. (сусідка, мешкає по вул.Закарпатській, 40, у м.Запоріжжі), які повідомили суду, що спірний житловий будинок ОСОБА_4 придбав за грошові кошти, отримані від продажу двокімнатної квартири, яка була йому подарована раніше.

Проте яка конкретно сума коштів була виручена від продажу квартири, коли був вчинений відповідний правочин. його копія на підтвердження факту придбання спірної нерухомості за свої особисті кошти відповідач ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав.

За вказаних обставин суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 10.58. 60. 212 ЦПК України критично оцінив показів свідків щодо придбання житлового будинку за особисті кошти відповідача, оскільки вони не були безпосередніми учасниками правочипу

щодо придбання житлового будинку і земельної ділянки і ця інформація їм відома зі слів відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не оглянув матеріали іншої цивільної справи, не допитав ще одного свідка, також не дають підстав для висновку про неправильне вирішення судом першої інстанції спору.

Клопотання про допит свідків, дослідження будь-яких інших доказів у суді апеляційної інстанції відповідач не заявляв.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції надавав відповідачеві можливість заявити зустрічний позов у цій справі, для чого відкладав справу розглядом, проте таким своїм процесуальним правом відповідач не скористався.

Клопотання про об'єднання в одне провадження іншої цивільної справи по спору між тими ж сторонами про поділ квартири, придбаної на ім'я позивачки, відповідач суду не заявляв. Зважаючи на те, що до теперішнього часу рішення щодо іншого майна подружжя, судом ще не вирішено, справа перебуває в провадженні суду першої інстанції, передбачених законом підстав для висновку про неповне з'ясування судом першої інстанції фактичних обставин в цій справі не має.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 квітня 2017 року року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: