Справа № 490/766/16-ц
н/п 2/490/2372/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г.В.

при секретарі Головацького О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив їх виселити з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на теперішній час заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.01.2017 року звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначену квартиру, шляхом продажу предмета іпотеки Банком. Однак, на теперішній час у квартирі проживають відповідачі, які добровільно виїхати не бажають, у звязку з чим Банк і звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив про його задоволення з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилась, від її представника надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності. Просила суд зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк" не створювати їй перешкод у користуванні вищевказаною квартирою на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, повідомлялись належним чином. Вказану повістку відповідачі отримали 05.07.2017 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 серпня 2006 року між сторонами було укладено Кредитний договір № NKMDGK04440221, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 32 500 дол. США (на придбання житла), а також 4 736 дол. США на сплату страхових платежів, з відсотковою ставкою за користування кредитом 12 % річних.

В якості забезпечення виконання зазначеного договору між тими самими сторонами було укладено Договір іпотеки від 10 серпня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_2. ОСОБА_4 договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано у відповідному реєстрі за № 1973.

ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе за вказаним договором зобовязання, внаслідок чого у неї перед Банком утворилась заборгованість за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Вищезазначені обставини встановлені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.01.2017 року, яке набрало законної сили, у звязку з чим, в силу ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

У подальшому, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.01.2017 року у справі № 1423/17472/2012 було частково задоволено позов Банку до ОСОБА_1: В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKNDGK04440221 від 01.08.2006 року в розмірі 39589,67 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом - 30034,83 доларів США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 9554,84 доларів США: - звернено стягнення на квартиру загальною площею 64,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 10.08.2006 року) за ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії мораторію, встановленого Законом України №1304- VII від 03.06.2014р. "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області змінено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.01.2017 року, а саме: початковою ціною предмета іпотеки для його реалізації встановлено 193415 грн.

Згідно довідки ТОВ «Миколаївбудсервіс» від 28.03.2017 року в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані та проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

В той же час, на момент подання позовної заяви відповідачі добровільно не виконують вимоги Банку щодо виселення, у звязку з чим Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. При цьому, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Крім того, згідно зі ст. 109 Житлового кодексу Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 7 червня 2014 року, встановлено що протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону «Про засади запобігання і протидії корупції».

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини 1 статті 263 ЦК), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Така правова позиція, викладена у постановах Верховного суду України від 16 вересня 2016 року (справа №6-492цс15), від 15 квітня 2015 року (справа № 6-46цс15), від 27 травня 2015 року (справа № 6-57цс 15).

Наявність права на звернення стягнення на предмет іпотеки передбачає і наявність права на виселення мешканців іпотечного житлового приміщення.

Разом з тим, відповідно до змісту статті 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців житлових приміщень є наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки, та має забезпечити право кредитора на безперешкодний продаж цього майна в рахунок кредитного боргу.

Проживання боржника у жилому приміщенні, що є предметом іпотеки у період дії мораторію на стягнення цього майна, не порушує права кредитора.

Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що відповідачі добровільно виселитися із житлового приміщення не бажають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Але, оскільки дія мораторію поширюється і на правовідносини сторін, а тому рішення про виселення не підлягає виконанню на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року (справа № 6-2947цс15).

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, але не підлягають виконанню на час дії Закону України від 03.06.2017 року №1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного, а також на користь держави у розмірі по 337 грн. 53 коп. з кожного.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Відстрочити виконання рішення суду про виселення на період дії мораторію, встановленого Законом України №1304- VII від 03.06.2014р. "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі по 337 грн. 53 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН