Номер провадження: 22-ц/785/6616/17
Номер справи місцевого суду: 522/3427/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі - Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 182,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень, завданої в результаті неправомірних дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області, які полягають у не проведенні перевірки фактів та неприйнятті процесуальних рішень у кримінальному провадженні № 0000592 в якому вона має статус потерпілої, а також у винесенні незаконної постанови про закриття цього кримінального провадження від 15.12.2013 року (а. с. 2-5).

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що в результаті такої неправомірної бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області вона вимушена була звертатися до суду за захистом своїх прав та витрачати свій час і свої кошти, в зв'язку з чим їй завдана моральна шкода, яка полягає у її моральних стражданнях пов'язаних з порушенням її права на своєчасне, повне та об'єктивне проведення досудового розслідування, внаслідок чого вона була змушена витрачати свій час та докладати додаткових зусиль для поновлення та реалізації своїх порушених прав в порядку, встановленому кримінально-процесуальним судочинством. Також посилалась на те, що їй завдано матеріальну шкоду, що полягає у понесених нею транспортних витратах, пов'язаних з її явкою до суду, у загальному розмірі 182,00 гривень. Крім того, позивач вимагає стягнути на її користь з відповідачів понесені нею судові витрати, пов'язані з її явкою в судові засідання у даній справі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі (а. с. 35-37).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути судовий збір, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 43-46).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_2 з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, щовідповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2013 року прокуратурою Одеської області 06.12.2013 року було розпочате кримінальне провадження № 0000592 за заявою ОСОБА_2 за № 7083 від 01.11.2013 року.

Постановою слідчого прокуратури Одеської області від 15.12.2013 року провадження у кримінальному провадженні № 0000592 від 06.12.2013 року було закрито. Не погоджуючись з вказаною постановою слідчого, ОСОБА_2 15.12.2013 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із скаргою на вказану постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2014 року було частково задоволено скаргу ОСОБА_2, постанову слідчого від 15.12.2013 року про закриття кримінального провадження № 0000592 від 06.12.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 387 КК України скасовано, зобов'язано посадових осіб прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості, викладені у заяві ОСОБА_2 від 01.11.2013 року про вчинення працівниками прокуратури Одеської області кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 356, 364, 367 КК України.

Згідно із приписами ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1-5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Згідно із п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів вважає, що сам факт неприйняття прокуратурою процесуального рішення не може свідчити про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди в сенсі ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах.ОСОБА_2 не доведено завдання їй моральної шкоди посадовими особами прокуратури Одеської області, а відтак правових підстав для задоволення позову в цій частині не вбачається.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення на її користь з прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області матеріальної шкоди у розмірі 182,00 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що витрати в розмірі 182,00 гривень (транспортні витрати, пов'язані з її явкою до Приморського районного суду м. Одеси), не є матеріальною шкодою, а є витратами, які не пов'язані з розглядом даної справи, і, відповідно, в сенсі ст. 88 ЦПК України, стягненню не підлягають.

З таким висновком суду слід погодитись.

Так, статтею 79 ЦПК України, визначені види судових витрат. Інші фактичні витрати учасників процесу, не передбачені у цій статті, до складу витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, не належать.

Перелік цих витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі не може покладатись обов'язок нести інші витрати не передбачені законодавством. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Транспортні витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про витрати у цивільних справах».

За правилами ч. 1 ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 носять описовий характер і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2017 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: С.О.Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

А.А. Калараш