Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2045/16-ц

19 липня 2017 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді- Грещука Р.П,

секретаря-Дмитрук С.І.,

з участю позивача- ОСОБА_21.,

представників відповідача-ОСОБА_20., ОСОБА_1,

представника третьої особи - відділу Держземагенства у Надвірнянському районі ( міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому)-Мазур Л..І..,

представника третьої особи - Пасічнянської с/ради - Михайлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача- відділ Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому), Пасічнянська сільська рада про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0749 га, державну реєстрацію якої проведено 01.02.2016 року, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, скасування договору даруваня від 07.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського РНО - Івасиком Ю.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача- відділ Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому), Пасічнянська сільська рада про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0749 га, державну реєстрацію якої проведено 01.02.2016 року, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 248426240, скасування договору даруваня від 07.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського РНО - Івасиком Ю.Ю.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, доповненій в процесі розгляду справи 22.12.2016 року та 20.06.2017 року.

Суду пояснив, що спірна земельна ділянка, перебувала у його користуванні, на ній знаходився будинок його покійних батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, і, відповідно до облікових записів в господарських книгах рахувалась за його батьками.

Будинок, відповідно до Єдиного класифікатора житлових будинків залежно від якості житла та наявності інженерного обладнання, затвердженого наказом ДержбудуУкраїни від 30.09.98 № 215, відносився до 6 класу будівель , термін служби яких 30- 50 років. Пункт 2 вказаного класифікатора встановлює, що житлові будинки, строк експлуатації яких перевищує 50 % терміну служби і не проведено їх капітальний ремонт, понижаються на один клас. Оскільки 6 клас є останнім та пониження неможливе, даний будинок вибуває з категорій житлових будинків і декілька років тому був ним розібраний.

Проте, дана земельна ділянка, і надалі перебувала у його користуванні, поки він 04.07.2014 року, не звернувся до Пасічнянської с/ради із заявою на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0749 га по АДРЕСА_1 Надвірнянського району Івано - Франківської області.

Однак в сільській раді йому повідомили, що на вказану земельну ділянку Пасічнянська с/рада уже надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр ОСОБА_5, який згодом і отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0749 по АДРЕСА_1, Надвірнянського району Івано - Франківської області.

Вважає, що даний Державний акт на право власності на земельну ділянку, який отримав відповідач ОСОБА_5, порушує його право на користування та володіння земельною ділянкою.

Вважає, що Державний акт отримано з порушенням вимог чинного законодавства, без урахування інших обставин, які передували його оформленні.

Крім того, відповідач ОСОБА_5, знаючи про його претензії щодо незаконної приватизації вказаної земельної ділянки та передбачаючи подання ним позову, вчинив удаваний правочин, а саме подарував дану земельну ділянку своїй дочці- ОСОБА_6

Стверджує, що такі дії ОСОБА_5 спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства.

Просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати Державний акт на ім'я ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області площею 0,0749 га, державну реєстрацію якої проведено 01.02.2016 року, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40, скасувати договір даруваня від 07.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського РНО - Івасиком Ю.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №226.

Представники відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що земельна ділянка площею 0,0749 га. ОСОБА_5 надана Пасічнянською с/радою правомірно, оскільки дана земельна ділянка відноситься до земель запасів с/ради.

Землею ніхто не користувався та не претендував на неї, тому рішенням Пасічнянської с/ради від 18.06.2013 року відповідачу було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку в АДРЕСА_1 Надвірнянського району та зобов'язано виготовити Державний акт. ОСОБА_5 виконав рішення сесії с/ради, виготовив технічну документацію та зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Реєстраційній службі Надвірнянського РУЮ.

Просять суд відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю.

Представник Пасічнянської с/ради в судовому засіданні заявлений позов також не визнала, суду пояснила, що в кінці 50-х років на початку 60-х років на земельній ділянці, яка є зараз предметом спору було господарство ОСОБА_9 та ОСОБА_8- батьків позивача.

Однак, в 1961 році померла ОСОБА_9, а в 1963 році помер ОСОБА_4 Діти, яких мало подружжя ОСОБА_4, були влаштовані в державні інтернати, а саме господарство було ліквідоване.

З того часу земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,0749 га. ніхто не користувався та будь-які правовстановлюючі документи на неї не виготовлялися.

В травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про надання йому тепер спірної земельної ділянки, яка має статус землі фонду с/ради, у власність. На ділянку виходила земельна комісія, яка склала акт, та на сесії було прийнято рішення про надання її ОСОБА_5

Дане рішення було прийняте Пасічнянською с/радою в межах своїх повноважень та компетенції без порушень чинного законодавства.

Вважає, що підстав для визнання Державного акту ОСОБА_5 недійсним та його скасування немає, бо такий йому не видавався, оскільки право власності реєструвалося в Реєстраційній службі. Також вважає, що і договір дарування даної земельної ділянки, укладений 07.05.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6скасовувати немає підстав. Це є воля власника -дарувальника та обдарованого.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Представник відділ Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому), суду пояснила, що дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку та передача земельної ділянку, яка є предметом спору у власність ОСОБА_5 здійснювалася за рішенням сесії Пасічнянської с/ради від 18.06.2013 року № 10-22/2013, оскільки відповідно до ст. 12, 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Проект землеустрою виготовлявся ПП « Ексилент». Відділ Держземагентства у Надвірнянському районі розглянув клопотання стосовно надання висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, керуючись положеннями чинного законодавства України та погодив ОСОБА_5 проект землеустрою площею 0,0749га, для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

Зазначає, що жодних підстав для відмови у наданні даного висновку не було.

В наступні судові засідання представник третьої особи не прибула, натомість відділ Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому) на адресу суду напрвив заяву в якій просить суд розглядати дану справу у відсутність свого представника та відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідачів та представників третіх осіб, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Пасічнянської с/ради від 18.06.2013 року за №10-22/2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку» вирішено затвердити акт комісії від 18.06.2013 року та дати дозвіл на розробку проекту землеустрою ОСОБА_5 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0749 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту.

Зобов'язано ОСОБА_5 виготовити Державний акт на право власності на земельну ділянку.

З'ясовано також, що зазначене рішення сесії с/ради ОСОБА_5 виконав, виготовив технічну документацію, отримав право власності на земельну ділянку, що в АДРЕСА_1, площею 0,0749 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яке зареєстрував в Реєстраційній службі Надвірнянського РУЮ.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи письмових документів, зокрема постанови Надвірнянського р-нного суду від 08.12.2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 року та ухвалою колегії Вищого адміністративного суду України від 22.10.2015 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Пасічнянської сільської ради, третьої особи: ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Пасічнянської с/ради від 18.06.2013 року за № 10-22/2013 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку» відмовлено.

В зазначеному рішенні, яке набрало законної сили 23.02.2015 року суд констатував, що з погосподарської книги Пасічнянської с/ради за 1961,1962,1963 роки вбачається, що під № 1047 було зареєстровано домогосподарство, де головою двору був ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_9, мати позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8, батько позивача. Дітей помістили в дитячі заклади, господарство ліквідоване.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду пояснили, що десь 15 років тому приїжджав позивач, хотів будуватись на спірній земельній ділянці, старий будинок розібрали, будматеріали віддали ОСОБА_13 На земельній ділянці остання випасала корову. Померла ОСОБА_13 в 2011 році, після її смерті землею ніхто не користувався.

Аналогічні пояснення суду дала свідок ОСОБА_14

Свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, голова та члени земельної комісії пояснили, що 18.06.2013 року виходили на земельну ділянку для складання акту. В травні 2013 року ОСОБА_5 подав заяву на виділення даної земельної ділянки. Ділянка була не оброблена, нею ніхто не користувався, на ній було сміттєзвалище, каміння. Крім ОСОБА_5 ніхто не звертався до сільської ради з заявами про виділення землі. В той же день ОСОБА_15 пішла до ОСОБА_18, сестри позивача, яка проживає в селі, остання не заперечила проти надання земельної ділянки ОСОБА_5 В акті, складеному земельною комісією помилково вказано дату 28.06.2013 року, даний акт було проголошено на сесії 18.06.2013 року.

Судом було оглянуто протокол № 22 сесії Пасічнянської с/ради від 18.06.2013 року п.10, де записано "слухали звернення ОСОБА_5 та акт земельної комісії від 18.06.2013 року". Протокол прошитий та пронумерований.

Крім того акт, зазначив у рішенні суд, не є обов"язковим документом, який може вплинути на підстави виникнення права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, пояснення позивача та представника позивача в частині, що акт складений після проведення сесії повністю спростовані.

Свідок ОСОБА_18, сестра позивача, яка проживає в с. Пасічна пояснила, що не заперечувала проти надання ОСОБА_5 земельної ділянки, де в 60-роках знаходилось господарство її батьків. ОСОБА_4 не звертався з заявою в сільську раду про надання йому землі.

В рішенні (постанові) від 08.12.2014 року також вказано, що судом під час розгляду справи було встановлено, що земельна ділянка площею 0,0749 га по АДРЕСА_1 на момент надання її ОСОБА_5 належала до фонду запасу земель Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, розташована в межах населеного пункту.

Частиною 3 ст. 61. ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч.6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Ч. 1 ст.73 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно з п. 34 ст. 26 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції сільської ради входить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 33 З-ну України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; делеговані повноваження, до яких, зокрема, входить вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що міська (сільська, селищна) рада має право розпоряджатися землями територіальної громади, яке вона здійснює шляхом: передачі ділянок комунальної власності у власність громадян або юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування і вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади села; організації землеустрою; координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного й екологічного законодавства; обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовки висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Зі змісту ст.116 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Згідно ст. 158 ЗК України - земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Таким чином, дослідивши всі зібрані по справі докази прийшов до переконання, що Пасічнянська с/рада, враховуючи положення ст.12,ст.141 ЗК України правомірно прийняла рішення про надання дозволу ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна сформованої 08.02.2016 року, копія якої долучена до матеріалів справи, державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1, Надвірнянського р-ну, Івано-Франківської області площею 0,0749 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, була проведена 01.02.2016 року, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40.

Сам Державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку, як документ, ОСОБА_5 не видавався, тому вимога позивача ОСОБА_4щодо визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, є безпідставною і з врахуванням вищеописаного до задоволення не підлягає.

Суд оцінює критично показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_19 про те, що спірна земельна ділянка, що в АДРЕСА_1 належала батькам позивача ОСОБА_4, про що в сільській раді та архіві є відповідні документи на землю та на будинок, а також про те, що позивач та його брати й сестри постійно приїжджали в с.Пасічна, користувалися даною земельною ділянкою та навіть хотіли здійснювати на ній будівництво, оскільки такі їхні показання об'єктивно нічим, окрім слів, не підтверджені, тобто є голослівними.

Що стосується вимог ОСОБА_4 в частині скасування договору даруваня земельної ділянки від 07.05.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №226 судом встановлено наступне:

07.05.2016 року між ОСОБА_5 та його донькою ОСОБА_6 дійсно було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0749 га. кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться в АДРЕСА_1 Надвірнянського району, Івано-Франківської області з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дана обставина підтверджується оглянутим в судовому засіданні договором дарування, копія якого долучена до матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі.

Однак, позивач вважає даний правочин удаваним(фіктивним).

Разом з тим, відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору відповідно до ст.718 ЦК України можуть бути і нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст.719 ЦК України. Сторони у договорі дарування можуть бути фізичні особи, відповідно до ст.720 ЦК України.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Чинне законодавство України не забороняє родичам укладати будь-які правочини, в тому числі договори дарування між собою.

Як вбачається з п. 8 договору дарування земельної ділянки від 07.05.2016 року дарувальник стверджує, що земельна ділянка, яка відчуджується, належить йому на праві особистої приватної власності, не є сумісною власністю.

В п.15 даного договору вказано, що сторони за цим договором стверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину та укладається на вигідних для них умовах і не під впливом помилки, обману або насильства, і не є результатом впливу тяжких для дарувальника обставин, а п.16 договору підтверджується той факт, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз чи примусу, як фізичного так і морального, укладення цього договору не пов'язане із виконанням обдаровуваним будь-яких дій майнового та немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому.

Сторони стверджують, що на момент укладення договору, відсутні будь-які обмеження щодо обсягу їх цивільної дієздатності, не страждають на психічний розлад, який може вплинути на їх здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними.

З тексту оспорюваного договору дарування також видно, що сторони підтвердили, що їм нотаріусом роз'яснено, про відповідальність кожної із сторін за подані документи та необхідну інформацію нотаріусу для укладення цього договору, про правові наслідки у випадку подання недійсних та/або підроблених документів та недостовірної інформації, про що зазначено в п. 20 договору дарування.

Вказані обставини не спростовані позивачем по справі ОСОБА_4

Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договір дарування земельної ділянки від 07.05.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для його визнання недійсним -немає.

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Беручи до уваги викладене, твердження позивача ОСОБА_4 про те, що Державний акту на право власності ва земельну ділянку площею 0,0749 га, державну реєстрацію якої проведено 01.02.2016 року, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40 , слід визнати недійсним та скасувати, а також скасувати договір даруваня від 07.05.2016 року, оскільки вони порушують його право на отримання у власність спірної земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 Надвірнянського р-ну Івано-Франківської області не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та повністю спростовуються поясненнями представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, представника Пасічнянської с/ради, представника відділу Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому), та письмовими матеріалами справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог в повному об'ємі.

Відтак, немає підстав і для стягнення з відповідача-ОСОБА_5 в користь позивача сплаченого судового збору.

На підставі ст.ст.12,19,78,116,152 ЗК України, ст.ст.26, 33, 59,73 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 203, 319, 717- 720, 722 ЦК України керуючись ст.ст. 3, 10,15, 57, 60, 208, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог га стороні відповідача-відділ Держземагенства у Надвірнянському районі (міськрайонне управління Держгеокадастру у Надвірнянському районі та м.Яремчому), Пасічнянська сільська рада про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності ва земельну жіянку площею 0,0749 га, державну реєстрацію якої проведено 01.02.2016 року, кадастровий номер: НОМЕР_1, номер запису про право власності: 13130928, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 40 , скасування договору даруваня від 07.05.2016 року- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення виготовлено 24.07.2017 року