Справа № 316/876/16-ц
Провадження № 2/316/595/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

за участю секретаря судового засідання: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору позики та розписки безгрошовими,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 29000 грн. та штраф за невиконання умов договору у розмірі 29000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 03.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання грошових коштів в розмірі 29000 грн.

На підтвердження факту отримання грошей на умовах договору позики ОСОБА_2 написав власноручно та підписав договір позики та розписку. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника ОСОБА_4

Представник позивача - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився. У попередніх судових засідання надава пояснення, відповідно яких позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на факти, викладені в позовній заяві, та додавши, що гроші у розмірі 29000 грн. були передані ОСОБА_2Ф в лікарні, а саме коли ОСОБА_1 лікувався внаслідок дорожньо-транспортної події, від якої отримав тяжкі тілесні ушкодження, за критерієм небезпеки для життя. ОСОБА_1 є сирота, потрапивши в лікарню його колеги по роботі зібрали приблизно 40000 грн. на лікування та передали йому. ОСОБА_2Ф звернувся до нього з проханням позичити на певний строк, для вирішення невідкладних питань, на що він погодився. Договір який був укладений 05.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на відшкодування шкоди у розмірі 20000 грн. ніяк не стосується грошей, взятих ОСОБА_2 у потерпілого ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Раніше в судових засіданнях позов не визнали та подали зустрічний позов про визнання договору позики та розписки безгрошовими, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомились 26.10.2014 року, під час ДТП, за вказаних негативних обставин ОСОБА_1 був потерпілим по кримінальному провадженню, а ОСОБА_2 був особою, яка скоїла праовопушення. передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. На підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі, ОСОБА_5 підписав наданий представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 договор позики та розписку на суму 29000 грн, які як запевнив представник потерпілого будуть відразу знищені після передачі потерпілому грошових коштів на відшкодування шкоди. Повне відшкодування шкоди ОСОБА_1 відбулося 05.11.2014 року у лікарні, де перебував на лікуванні потерпілий, що підтверджується належним доказом - нотарілаьно посвідченими документами. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору позики безгрошовими, ОСОБА_2 наполягав що договір і розписка були підписані ним на підтвердження наміру відшкодувати заподіяну шкоду, тобто зазначений договір виконував "роль страховки" та під час підписання спірних документів гроші він не отримував. Просив суд визнати розписку та договір позики від 03.11.2014 року безгрошовим. Стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивача, ОСОБА_4 зустрічний позов не визнав, просив залишити без задоволення як необґрунтований.

Відповідно до ч.2 ст 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, враховуючи надані пояснення сторонами у попередніх судових засіданнях, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, у задоволені зустрічного позову необхідно відмовити, за наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.11.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання грошових коштів в розмірі 29000 грн. та 03.11.2014 року на підтвердження чого було підписано розписку ОСОБА_2 (а.с. 5,6)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При цьому, виходячи з положень ст. 207 ЦК України, недотримання письмової форми договору позики не тягне наслідком його нікчемність.

За правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З огляду на цей правовий висновок, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися відносини договору позики, предметом якого є зобов'язання ОСОБА_2 повернути взяту у ОСОБА_1 суму грошей у розмірі 29000 грн., у строк до 04.11.2015 року, що підтверджується договором позики та розпискою від 03.11.2014 року. Крім того, умови договору позики п.3 передбачено, що за умови просрочки повернення грошової суми позичальник сплачує позикодавцеві штраф у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день просрочки. (а.с. 5)

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стверджуючи про складення ним розписки на підтвердження повного визнання своєї вини та наміру відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі, ОСОБА_2Ф, не надав належних та допустимих доказів цього, крім того не надав інших належних підстав визнати договір позики недійсним.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала суду показання про те, що 26.10.2014 року її син ОСОБА_2 збив ОСОБА_1, після чого останній потрапив у лікарню з тяжкими тілесними ушкодженнями. Після того, як ОСОБА_4 почав лякати її сина, вона разом з чоловіком зібрали кошти у розмірі 20000 грн. та повези у м. Херсон в лікарню де знаходився ОСОБА_1 При цьому свідок зазначила, що 05.11.2014 року не була присутня при передачі грошей її сином потерпілому, весь час знаходились на вулиці, про що саме йшла розмова і чи були якись інші домовленості 05.11.2014 року вона не чула. Крім того, щодо отриманих грошей за договором позики від 03.11.2014 року у розмірі 29000 грн., може зазначити тільки зі слів її сина ОСОБА_2, що він не отримував гроші, так як при підписанні зазначеного документа не була присутня. Щодо факту залякування з боку ОСОБА_4 або інших осіб її сина ОСОБА_2, до правоохороних органів не зверталась.

Вироком Суворовського районного суду м. Херсон від 28.01.2015 року ОСОБА_2 с.Ф визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Обставини на які посилається представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 при ухваленні вироку відсутні, тобто на момент розгляду кримінального провадження та при ухваленні вироку спір щодо визнання недійсним договору позики не був.

За таких обставин у суду немає підстав для обґрунтованого висновку про те, що розписка була написана ОСОБА_2 під впливом тиску, оскільки такий висновок ґрунтувався б на припущеннях, що є недопустимим.

З огляду на це, підстави для визнання укладеного між сторонами договору позики недійсним як за ознакою його безгрошовості - відсутні.

Суд також відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що в нього не було потреби брати гроші в розмірі 29000 грн. у борг у ОСОБА_1, оскільки він сам через 2 дні відповідно до договору відшкодування шкоди, який був нотаріально посвідчений віддав останньому 20000 грн., тому що сама ця обставина також дозволяє лише припустити, що гроші не передавались, але без інших належних та допустимих доказів не може бути законною підставою для такого висновку.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що у зв'язку з неповерненням суми позики в обумовлений сторонами строк у ОСОБА_1 виникло відповідне право вимоги, а тому первісний позов щодо стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім того, до загальних засад цивільного законодавства відноситься свобода договору (п.3 ч.1 ст. 3, ст. 6 ЦК України).

За ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами договору позики від 03 листопада 2014 року передбачено, що у випадку своєчасного виконання зобовязання, позичальник не несе жодних додаткових витрат, проте у разі прострочення, винна сторона несе відповідальність, умовами цього договору (п.3), та зазначений договір рахується укладенним з моменту передачі позикодавцем позчильнику обумовленої суми, яка підтверджується розпискою.

Так, за п.3 договору, при неповерненні суми позики у встановлений строк, боржник несе відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення.

Згідно розписки від 03.11.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 29000 грн. (а.с.6)

ОСОБА_2 підписав вказаний договір, тим самим погодився з усіма його пунктами та умовами.

Тому, суд приходить до переконання, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору позики та розписки безгрошовими слід відмовити.

Судові витрати у виді витрат на сплату судового збору у розмірі 580,00 грн. підлягають стягненню з відповідачаЧуб С.Ф. на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 202, 207, 526, 638, 1046, 1047, 1051 ЦК України, керуючись ст. ст. 1, 8, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія СЮ 237915, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за договором позики, укладеним 03.11.2014 року, у розмірі 29000,00 грн. (двадцять девять тисяч )грн. 00 коп. та 29000 (двадцять девять тисяч ) грн. 00 коп. штрафу за невиконання умов договору.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серія СЮ 237915, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 580,00 грн. (пятсот вісімдесят) грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про визнання договору позики та розписки безгрошовими, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська