Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3, Сільськогосподарського обслуговуючого кооперативу «Бишів-Сервісцентр» про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі - ПАТ «ПроКредит Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 серпня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладено рамкову угоду, відповідно до умов якої було укладено договір про надання траншу, згідно з яким ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 270 тис. грн зі сплатою 21 % річних, строком на 60 місяців. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитом 27 серпня 2013 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та Сільськогосподарським обслуговуючим кооперативом «Бишів-Сервісцентр» (далі - СОК «Бишів-Сервісцентр») укладено договір поруки. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором утворилася заборгованість, а саме: за тілом кредиту - 6 420 грн 87 коп.; за процентами - 9 322 грн 75 коп. та 5 045 грн 16 коп. пені. 01 грудня 2014 року банк направив боржнику та його поручителю вимогу про дострокове повернення боргу, яка була ними отримана та залишилася без виконання.

Посилаючись на вказане, ПАТ «ПроКредит Банк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 321 398 грн 47 коп., яка складається із: 236 091 грн 51 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 18 674 грн 07 коп. - заборгованість за процентами; 6 150 грн 59 коп. - проценти за неправомірне користування кредитом; 60 482 грн 30 коп. - пеня, а також судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ПАТ «ПроКредит Банк» відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, позов ПАТ «ПроКредит Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу від 27 серпня 2013 року № 115.44024/FW115.758 у сумі 321 398 грн 47 коп., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 236 091 грн 51 коп.; заборгованість за процентами - 18 674 грн 07 коп.; заборгованість за процентами за неправомірне користування кредитом - 6 150 грн 59 коп.; заборгованість із пені - 60 482 грн 30 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно становляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Задовольняючи частково позов ПАТ «ПроКредит Банк» і стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість у загальній сумі 321 398 грн 47 коп., апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог та наявності правових підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, для задоволення позову у цій частині вимог.

На підставі зібраних у справі доказів апеляційний суд обґрунтовано вважав установленим факт, що позичальник ОСОБА_3 порушив взяті за кредитним договором зобов'язання щодо вчасної сплати суми кредиту і процентів, що призвело до утворення заборгованості в зазначеному розмірі; вимогу про повне дострокове погашення кредиту отримано боржником у грудні 2014 року.

При цьому суд належно оцінив, що умовами кредитних договорів, а саме: п. п. 8.6 та 8.7, передбачено, що при простроченні погашення грошових зобов'язань за цим договором тривалістю більш ніж 30 (тридцять) календарних днів позичальник зобов'язаний повністю достроково погасити кредит не пізніше ніж через 3 банківські дні з дати настання тридцятого дня прострочення незалежного від того, чи кредитор пред'явив йому вимогу, якщо інше не буде погоджено з кредитором. При цьому кредитор вправі самостійно та без повідомлення позичальника приймати рішення про збільшення строку прострочення, необхідного для такого дострокового погашення чи строку, в який має бути здійснено таке погашення.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо розміру заборгованості, зокрема у частині правильності стягнення заборгованості за процентами та пенею, посилання на пропущення строку позовної давності за цими вимогами, а також пропущення строку позовної давності за щомісячними платежами, не підтвердилися внаслідок перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Стосовно доводів касаційної скарги щодо неправильності, на думку заявника, стягнення судового збору, то це питання може бути вирішено апеляційним судом у порядку ст. 219 ЦПК України; зазначені доводи не впливають на правильність висновків апеляційного суду по суті вирішеного спору, а згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи указаний позов, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 64, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для висновків про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі відповідач.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко