АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з останньої на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 29 075 грн., витрати з визначення вартості збитку у розмірі 1 585,44 грн., що були заподіяні внаслідок ДТП та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн..

В обґрунтування позову зазначала, що 04.10.2016 року в м. Києві по вул. Межигірській з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний їй автомобіль НОМЕР_1. Розмір матеріального збитку становить 26 895,46 грн., за проведення висновку автотоварознавчого дослідження нею сплачено 1 585,44 грн. Проте на ремонт автомобіля, який був проведений у грудні 2016 році було витрачено 29 075 грн.. Крім того внаслідок пошкодження автомобіля у неї виникло ряд незручностей, що спричинило моральні страждання.

Ухвалою суду від 08.06.2017 року до участі у справі як третю особу залучено МТСБУ.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 480, 90 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа 758/380/17
Апеляційне провадження:22-ц/796/10763/2017 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що звіт був виготовлений на замовлення ОСОБА_6 та ним же оплачений, тому позивач не понесла жодних витрат на виготовлення звіту. У звіті вказано інші пошкодження автомобіля ніж в матеріалах адміністративної справи. Автомобіль було надано для огляду на восьмий день після ДТП та на огляд відповідач не запрошувалася, а тому існує ймовірність внесення до акту огляду пошкоджень від іншої ДТП. Судом не було обговорено питання про повернення замінених деталей та з розміру шкоди вартість пошкоджених деталей не вирахувана. На момент ДТП автомобілем керував ОСОБА_6, він же замовляв і оплатив звіт, а потім відремонтував автомобіль, а тому позивач могла і не знати про ДТП, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того, рішенням суду позов було задоволено частково, проте розмір судового збору стягнуто у повному розмірі.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.10.2016 року в м. Києві по вул. Межигірській, сталася ДТП за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та «Шкода», д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. Позивач є власником автомобіля НОМЕР_1.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.11.2016 року, відповідача визнано винною у даній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 15064/16-54 від 28.10.2016 pоку, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача становить 26 895,46 грн..

Відповідно до квитанції про здійснення касової операції від 25.10.2016 року за складання висновку сплачено 1 585,44 грн..

Згідно відповіді МТСБУ від 30.03.2017 року за вих. №3.1.-04/7672 транспортний засіб відповідача був застрахований в ПАТ «СК «СКАЙД» із строком дії поліса з 21.03.2016 року по 20.03.2017 pоку, проте страхова компанія припинила своє членство в МТСБУ, і на теперішній час МТСБУ розпочало збір документів для відшкодування шкоди особам, які були застраховані у ПАТ«СК «СКАЙД».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено майно позивача, позивач скористався своїм правом пред'явити вимоги саме до відповідача, а не до МТСБУ. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру й тривалості страждання позивача, викликаних ушкодженням автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 на праві власності. Остання видала довіреність на ім`я ОСОБА_6 на право користування та розпорядження зазначеним автомобілем.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 396 цього ж Кодексу особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Видавши довіреність на право користування та розпорядження автомобілем НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 позивач не втратила право власності на цей автомобіль та право на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. В свою чергу ОСОБА_6 на підставі довіреності мав право як керувати автомобілем, так і замовляти висновок щодо оцінки розміру спричиненої шкоди та оплачувати такий висновок, оскільки мав речове право на зазначений автомобіль.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що оскільки позивач не керувала автомобілем на час ДТП, не замовляла та не оплачувала висновок автотоварознавчого дослідження, то вона не вправі вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди суперечать положенням ст. 319, 386, 396 ЦК України.

Пошкодження майна, що належить позивачці призвело до змін у її життєвих стосунках, а відтак суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди виходячи з тяжкості та тривалості моральних страждань, а також з принципів розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що у звіті автотоварознавчого дослідження містяться інші пошкодження автомобіля, ніж ті, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та що автомобіль можливо після даної ДТП потрапив у іншу ДТП ґрунтуються на припущеннях та будь - якими доказами не підтверджені.

Порівняння пошкоджень, які зазначені у схемі ДТП, яка складена на місці ДТП та у акті огляду транспортного засобу від 11.10.2016 року не дають підстав для висновку, що у розрахунок збитків включено інші пошкодження, які не належать до ДТП, яка сталася з вини відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП позивач надала висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 15064/16-54 від 28.10.2016 pоку, який складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Даний доказ фіктивним у встановленому порядку не визнаний. На спростування зазначеного висновку відповідач будь - яких доказів не подавала, клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не заявляла.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довела розміру збитків суперечать встановленим у справі обставинам.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У даному спорі суд стягнув у рахунок відшкодування матеріальної шкоди витрати на ремонт автомобіля у розмірі 29 075 грн., а не вартість майна, що не може використовуватися за призначенням, відтак доводи апеляційної скарги про повернення майна, що має певну цінність колегія суддів не може визнати обгрунтованими.

Оскільки відповідно до ціни позову судовий збір складає мінімальний розмір, доводи апеляційної скарги про те, що при частковому задоволенні позову судові витрати підлягають стягненню у пропорційному розмірі суперечать вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді