Справа №359/1084/17
Провадження №2/359/1164/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2017 року Суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борець Є.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову приватного акціонерного товариства комерційного банку «Приват-банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

встановив:

В лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором в розмірі 31069 гривень 81 копійки.

Крім того, представник ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частку в житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому по вул. Івана Кудрі, 6 в м. Борисполі. Позивач просить суд також заборонити будь-яким особам укладати угоди відносно цього обєкту нерухомого майна, здійснювати його відчуження, а також проводити державну реєстрацію права власності на вказане майно.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і криміналь-них справ в п.4 інформаційного листа №10-72/0/4-13 від 16 січня 2013 року, питання про забезпечення позову вирішується суддею одноособово без проведення судового засідання. Зазначення в частині першій статті 153 ЦПК України про розгляд заяви про забезпечення позову судом (а не суддею) не є свідченням того, що суддя не має права на вжиття забез-печення позову одноособово без проведення судового засідання. Слід враховувати, що законодавець в зазначеній статті вжив термін «суд» як державна інституція і в різних нор-мах ЦПК України використовує терміни і «суддя», і «суд». Крім того, згідно зі статтею 18 ЦПК України суддя діє від імені суду.

Дослідивши письмові докази, приєднані до заяви про забезпечення позову, суддя дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 цього ж Кодексу види забезпечення позову мають бути спів-мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна за-гроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 має намір відчужити 1/3 частку в житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Івана Кудрі, 6 в м. Борисполі та з цією метою вживає заходи: розміщує оголошення, обяви в засобах масової інформації, розшукує покупців та веде з ними переддоговірну діяльність тощо. Само по собі предявлення позову жодним чином не свідчить про наявність реальної загрози невиконання рішення суду про задоволення позову. Доводи позивача полягають лише у припущеннях, які не можуть бути підставою для обмеження конституційних прав громадян.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» просить накласти арешт на частку в цьому обєкті нерухомого майна, вартість якої значно переважає розмір боргу за кредитним договором. Ця обставина додатково свідчить про те, що обраний позивачем вид забезпечення позову є явно неспівмірним заявленим позовним вимогам.

З огляду на це суддя вважає, що підстави для забезпечення позову відсутні.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспіль-ства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що виконання рішення суду про задоволення позову є кінцевою ме-тою цивільного судочинства. Безсумнівно, забезпечення цієї мети становить суспільний інтерес. Водночас, накладення арешту на частку в житловому будинку з надвірними будівлями відповідача призведе до втручання держави в його право на мирне володіння власним майном. Таке втручання на підставі лише припущень ПАТ КБ «Приватбанк» буде свавільним та становитиме порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання такого порушення є додатковою, але не менш вагомою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суду

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_3