Справа № 562/975/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2017 р. Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді Мички І.М.

за участю секретаря Аврамчук Н.П.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Здолбунівської райдержадміністрації до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Здолбунівського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11. 2013 року ,15.05.2014 року, 05.11.2014 року, 06.05.2015 року,03.11.2015 року ,10.05.2016 року ,07.11.2016 року відповідачка зверталася до Управлінням праці та соціального захисту населення із письмовими заявами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям. За вищевказаними заявами ОСОБА_2 було надано соціальну допомогу, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», та відповідно до п. 6 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003р. № 250.

При проведенні перевірки органом соціального захисту населення даних наданих відповідачкою встановлено, що нею подано недостовірну інформацію про транспортні засоби,які перебувають у власності або користуванні.

ОСОБА_2 належить на праві власності транспортний засіб: ВАЗ 21011,державний номер НОМЕР_3, дата реєстрації 30.04.2010 року про який не було зазначено в декларації у зв»язку з чим допомога була призначена з порушенням законодавства а виплачені кошти підлягають поверненню.

На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Управління соціального захисту населення Здолбунівської райдержадміністрації суму переплати, яка виникла по виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям в розмірі 80 842,02 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив, факти, викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечечила та просила відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування своїх заперечень відповідчка в судовому засіданні спростовувала вимоги позовної заяви вказуючи, що автомобіль ВАЗ на, який посилається позивач неможе вважатися транспортним засобом в силу наступних обставин:

-транспортний засіб, на який посилається позивач, а саме автомобіль НОМЕР_1 з 2011 року є утилізованим та використанню за призненченням не підлягав. 15.12.2016 року зазгачений автомобіль знятий з обліку у зв»язку з його вибракуванням. Крім того згідно довідки регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області автомобіль ВАЗ 2101, 1975 року випуску з д.н.з. НОМЕР_2 востаннє проходив перевірку на технічний стан ТЗ - 24.12.2009 року.

Виходячи з вищевикладеного висновок позивача про навмисне подання недостовірних відомостей чи приховування таких відомостей не відповідає дійсності та неможе бути обставиною, яка вплинула чи могла вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, так як фактично автомобіль з 2009 року перебував у непридатному для експлуатації стані та неміг використовуватися для потреб сім»ї.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям», право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям не призначається у випадках, коли, зокрема, працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітній, професійно-технічних, вищих навчальних закладах І-ІV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії. Але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами І групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами ІІ групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку, фізичних осіб, які надають соціальні послуги).

Відповідно до п. 6 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям», затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003р. №250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу праці та соціального захисту населення такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу уповноваженого представника сім'ї; довідку про склад сім'ї; декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім'ї); довідку про наявність та розмір земельної частки (паю).

Форми заяви, довідки про склад сім'ї, декларації про доходи та майно затверджуються Мінсоцполітики.

ОСОБА_2 звернулася з заявами 27.11. 2013 року ,15.05.2014 року, 05.11.2014 року, 06.05.2015 року,03.11.2015 року ,10.05.2016 року ,07.11.2016 року та призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

За вказаними заявами відповідачці у період з 2013 року по 2016 рік було призначено та виплачено соціальну допомогу в розмірі 80 842,02 грн.

Відповідно до п. 28 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям», затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003р. №250, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення:

- визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї;

- повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення;

- у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті;

- у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Суд вважає, що положення статті 1215 ЦК України мають застосовуватися з урахуванням положень статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» яка є спеціальною нормою.

Відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх судів України.

Так, в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151 цс13 зроблений правовий висновок, що відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Верховним Судом України за наслідками розгляду цивільної справи № 6-91 цс 14 від 02 липня 2014 року була висловлена наступна правова позиція, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Відповідно до положень статтей 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих грошових коштів в сумі 80 842,02 грн., як і не встановлена наявність рахункової чи технічної помилки.

Зокрема судом достовірно встановлена відсутність навмисних дій відповідача чи приховування відомостей, які б могли вплинути на нарахування соціальної допомоги.

Беручи до уваги наявність факту недекларування відповідачем траспортного засобу автомобіля ВАЗ на переконання суду неможе вважатися транспортним засобом у розумінні поняття « автомобіль» відповідно до п.10 «Порядку призначення і виплати декржавної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям, затверджених постановою КМУ від 24.02.2003 року №250. Такі обставини доведені у судовому засіданні належними доказами, а саме про не проходження технічного огляду ТЗ з 2009 року, зняття з обліку у зв»язку із вибракуванням, іншими доказами у справі., які у сукупності вплинули та таке переконання суду.

Оскільки сумлінність поведінки одержувача коштів ОСОБА_2 презумуються, у зв»язку з тим, що позивачем не доведено, що перерахування державної соціальної допомоги сталося внаслідок зловживань з боку відповідачки , тому відповідно до вимог статті 1215 ЦК України зазначена сума поверненню не підлягає.

Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Управління праці та соціального захисту населення Здолбунівської райдержадміністрації до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплаченої суми державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім»ям - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя