Справа № 352/906/17
Провадження № 2/352/777/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М.М.

з участю секретаря Кукули О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на на обєкт незавершеного будівництва (житловий будинок готовністю 9 %), який знаходиться по вул. Франка, 28а в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області.

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 10.09.1999 р. помер її батько ОСОБА_2, після смерті якого відкрилась спадщина на належне батькові майно, у тому числі на належний батькові на праві власності не завершений будівництвом житловий будинок готовністю 9 %, який знаходиться по вул. Франка, 28а в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області. Факт належності вказаного незавершеного будівництва померлому підтверджується довідкою Липівської сільської ради № 320 від 15.05.2017 р. та технічним паспортом. Після смерті батька вона прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У силу певних життєвих обставин вона лише у 2017 р. звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, 12.05.2017 р. нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на незавершене будівництво у звязку з відсутністю правоустановлюючого документу на імя спадкодавця.

Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач позов визнав, просив справу розглянути у відсутності свого представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що батько позивачки ОСОБА_2, який помер 10.09.1999 р., на виділеній йому згідно рішення Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 11.05.1993 р. ріллі (земельна ділянка площею 0,66 га), що знаходиться по вул. Франка, 28а в с. Липівка Тисменицького району Івано-Франківської області, розпочав будівництво житлового будинку, спорудивши фундамент. Готовність не завершеного будівництвом обєкта нерухомого майна складає 9 %.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме: довідкою виконкому Липівської сільської ради № 320 від 15.05.2017 р. (а.с.12), технічним паспортом на обєкт незавершеного будівництва інвентаризаційною вартістю 35030 грн. (а.с.13-14), довідкою ФОП ОСОБА_3 від 20.04.2017 р. (а.с.15).

З огляду на те, що батько позивачки помер 10.09.1999 р., суд застосовує норми щодо спадкування, які були передбачені ЦК УРСР (в редакції 1963 р.).

Відповідно до вимог ст.548 чинного на час відкриття спадщини ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті батька.

Оскільки позивачка лише у 2017 р. звернулась у нотаріальну контору за оформленням спадщини на обєкт незавершеного будівництва, суд при вирішенні заявленого нею позову про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва застосовує відповідні норми чинного ЦК України.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно вимог ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом; визнання права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.

Судом встановлено, що спірний обєкт незавершеного будівництва фундамент споруджений на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту. Жодних доказів на спростування вказаних обставин позивачка суду не надала.

Таким чином, вказаний обєкт є незавершеним обєктом самочинного будівництва, визнання права власності на який не допускається.

З огляду на те, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що батько позивачки не набув права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва, позивачка такого права не успадкувала.

При цьому суд не приймає визнання відповідачем заявленого позову, яке суперечить закону, та приходить до висновку про безпідставність позову, у задоволенні якого слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) ст.376 ЦК України, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча М.М.Хоминець