У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Закропивного О.В., Леванчука А.О.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року та ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що він є власником автомобіля ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 червня 2010 року серії НОМЕР_2

14 березня 2015 року ОСОБА_6 повідомив його про те, що належний йому автомобіль ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого отримав механічні пошкодження.

Відповідно до довідки, виданої інспектором з ОМ ДТП ВДАІ з обслуговування м. Кременчук капітаном міліції Булах В.А., на ім'я ОСОБА_6 13 березня 2015 року по вул. Першотравневій у м. Кременчуці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_4, отримав механічні ушкодження: задні дверцята, задня панель, задній лівий ліхтар, заднє ліве крило, глушник (копію вказаної довідки додано до позову).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності(справа № 524/2090/15-п).

Постановою встановлено, що 13 березня 2015 року о 18.20 год. ОСОБА_4 в темну пору доби в м. Кременчуці по вул. Першотравневій керував автомобілем «Форд», державний номерний знак НОМЕР_3, в умовах недостатньої видимості перевищив безпечну швидкість руху, при виникненні перешкоди не впорався з керуванням, скоїв наїзд на автомобіль ВАЗ державнийномернийзнак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, який стояв попереду, чим порушив п. 12.2 ПДР.

У результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

У результаті пошкодження його автомобіля з вини відповідача, він зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт вказаного автомобіля, які становлять 22 630 грн, та включають в себе: 13 950 грн - витрати на оплату ремонтних робіт та 8 680 грн - витрати на придбання запасних частин та деталей необхідних для ремонту. Розмір вказаних витрат підтверджується копіями товарного чеку від09 червня 2015 року на суму 500 грн, товарного чеку від 09 червня 2015 року на суму 8 180 грн та акта № 2 від 09 липня 2015 року про виконання робіт на суму 13 950 грн.

07 травня 2015 року згідно з актом ОСГПО-494 від 05 травня 2015 року, поліс АІ/6141529 від 07 серпня 2015 року, йому було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 9 745,04 грн. Однак понесені збитки з вини відповідача становлять 22 630,00 грн.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 1194 ЦК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме: 22 630 грн - 9 745,04 = 12 884,96 грн.

Вважає, що моральна шкода, спричинена йому у зв'язку з пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП, полягає не тільки у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, як це передбачено п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, а й у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього і членів його сім'ї, що було виражено у порушенні їх нормального життєвого ритму, появи додаткових незручностей та іншою сукупністю факторів та обставин, які ускладнили життя його родині, та оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 12 884,96 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 17 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 12 884,96 грн та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року зазначене рішення районного суду скасовано в частині стягнення з відповідача моральної шкоди та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаної позовної вимоги.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга ОСОБА_4 - відхиленню з таких підстав.

Установлено, що ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09 червня 2010 року серії НОМЕР_5

14 березня 2015 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_3 про те, що належний йому автомобіль ВАЗ, модель 21114, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого отримав механічні пошкодження.

Відповідно до довідки, виданої інспектором з ОМ ДТП ВДАІ з обслуговування м. Кременчук капітаном міліції Булах В.А., на ім'я ОСОБА_6, 13 березня 2015 року по вул. Першотравневій в м. Кременчуці внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження: задні дверцята, задня панель, задній лівий ліхтар, заднє ліве крило, глушник (копію вказаної довідки додано до позову).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності (справа № 524/2090/15-п).

У результаті пошкодження автомобіля ОСОБА_3 з вини ОСОБА_4 позивач зазнав збитків у вигляді витрат на ремонт вказаного автомобіля, які становлять 22 630 грн, що підтверджується копіями товарних чеків та актом про виконання робіт.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована у ТДВ СК «Кредо» згідно з договором (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 06 серпня 2014 року АІ/6141529, стоком дії з 07 серпня 2014 року по 06 серпня 2015 року, франшиза за полісом 0 грн.

Внаслідок ДТП ОСОБА_3 на підставі страхового акта від 05 травня 2015 року ОСГПО-494 виплачено страхове відшкодування в сумі 9 745,04 грн на картковий рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Отже, ухвалюючи рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що існує різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої матеріальної шкоди, яка і підлягає стягненню з винної особи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судаминорм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні в указаній частині, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля позивача, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки він на час скоєння ДТП перебував за кордоном і не мав фізичної можливості використовувати автомобіль у своїх потребах.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За вимогами п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України у випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Звертаючись до суду з даним позовом в частині відшкодування моральної шкоди, позивач просив стягнути таку шкоду, вказуючи на те, що вона заподіяна йому як власнику пошкодженого з вини відповідача автомобіля, а також указував й на душевні страждання, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього та членів його сім'ї, що було виражено у порушенні їх нормального життєвого ритму, оскільки, коли він перебував за межами України, зазначений автомобіль було залишено ОСОБА_6 для задоволення потреб сім'ї позивача, а саме для пересування дітей та дружини, оскільки дружина є інвалідом третьої групи, а двоє дітей мають вік 3,5 та 2 роки.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини; незважаючи на те, що судом першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд в цій частині, встановлена вина відповідача у пошкодженні належного позивачу автомобіля, що підтверджується постановою суду, апеляційний суд не врахував обставин у справі, характер, тривалість та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідача, а також вимог розумності і справедливості, та безпідставно вказавши на те, що позивач в момент ДТП перебував за межами країни, а тому завдання йому моральної шкоди не довів, відмовив у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Закропивний

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак