Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

справа № 521/1880/17

провадження № 2/521/4180/17

27 липня 2017 року

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Лефтеровій О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірної діями, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірної діями, посилаючись на те, що 09.12.2011 року постановою Київського районного суду міста ОСОБА_1 бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Київському районі міста ОСОБА_1 визнана неправомірною, зобовязано нарахувати і виплатити ОСОБА_2 за період з 27.04.11 року по 22.07.11 року щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Постановою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 11.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 року, визнано вчинену дію старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції ОСОБА_3, повязану з винесенням постанови про повернення виконавчого документу від 23 червня 2014 року неправомірною; визнано постанову про повернення виконавчого документу від 23 червня 2014 року незаконною, зобовязано старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 вчинити дію, передбачену ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки на теперішній час постанова Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 09.12.2011 року не виконана, позивач вимушена звернутись з позовом до суду за захистом своїх прав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1102,70 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3 102 гривень 70 копійок, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2011 року постановою Київського районного суду міста ОСОБА_1 бездіяльність управління Пенсійного фонду України у Київському районі міста ОСОБА_1 визнана неправомірною, зобовязано нарахувати і виплатити ОСОБА_2 за період з 27.04.11 року по 22.07.11 року щомісячну державну соціальну допомогу, як дитині війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

10.10.2013 року старшим державним виконавцем відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-6766/11.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.09.2014 року було задоволено подання старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 про зміну способу та порядку виконання постанови Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2011. Змінено спосіб та порядок виконання постанови суду, видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від 23.06.2014 року виконавчий лист № 2-а-6766/11 від 09.12.2011 року повернуто ОСОБА_2, згідно п. 9 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» з тієї підстави, що 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно якого стягнення коштів за виконавчим документом суду, боржником за яким є орган держави, здійснюється саме органами Державного казначейства України та роз'яснено право на пред'явлення виконавчого документа безпосередньо до відповідного органу Державної казначейської служби України.

Позивач звернулася до Державної казначейської служби України в Одеській області з заявою та доданим до неї виконавчим листом. Листом від 07 жовтня 2014 року Управління державної казначейської служби України в Одеській області повернуло наданий виконавчий лист та додані до нього документи та роз'яснено право позивача на звернення до органу державної виконавчої служби із вказаним виконавчим листом.

Постановою Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 11.11.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 року, визнано вчинену дію старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції ОСОБА_3, повязану з винесенням постанови про повернення виконавчого документу від 23 червня 2014 року неправомірною; визнано постанову про повернення виконавчого документу від 23 червня 2014 року незаконною, зобовязано старшого державного виконавця відділу Примусового виконання рішень Державної виконавчої служби головного управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 вчинити дію, передбачену ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання усіма без винятку, за невиконання якого настає відповідальність, визначена ч. 2 ст. 14 ЦПК України.

Відповідно до положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод ножен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Оскільки, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судового рішення здійснюються у межах «розумного строку», результатом неправомірних дій вчинених державним виконавцем і подальшим невиконанням судового рішення, впродовж 5 років 10 місяців позивача обмежено у праві визначеному п. 1 ст. 6 Конвенції.

Оскільки надмірно тривалому невиконанню судового рішення передували обставини, повязані з вчиненням неправомірних дій посадовою особою державного виконавчого органу, наслідком чого було порушено майнове право, способом захисту позивач обрала передбачене пунктами 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України - відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Враховуючи, що за період з квітня 2011 року по 01.02.2017 року кошти у сумі 510,04 гривень залишаються нестягнутими з боржника у встановленому законом порядку, знецінення грошової одиниці в Україні у зв'язку з інфляційними процесами, завдана майнова шкода складає 1102 гривень 70 копійки.

Неправомірними діями і подальшим зволіканням у виконанні судового рішення позивач зазнала моральних і фізичних страждань.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи характер та обсяг страждань, виходячи з засад розумності виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 1102,70 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 3 102 гривень 70 копійок, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

27.07.17