Провадження № 2/522/2646/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органі досудового слідства та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 09.09.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державного казначейства України в Одеській області та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 09.12.2016 року, просив: стягнути на його користь матеріальну шкоду у сумі 12 670, 37 грн. та моральну шкоду у розмірі 106 043, 30 грн., завдані незаконними рішеннями та діями органі досудового слідства та прокуратури, за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №195-к від 02.08.1999 року був призначений на посаду інспектора у Чорноморській регіональній митниці ДМСУ. Наказом №216-к від 30.04.2008 року був переведений до Південної митниці ДМСУ та починаючи з 21.04.2009 року працював на посаді виконуючого обовязки начальника, а згодом начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної Митниці ДМСУ.

17.03.2010 року його було незаконно затримано у службовому кабінеті та обвинувачено у тому, що він нібито вимагав хабар у гр. ОСОБА_2Г за безперешкодне митне оформлення у найкоротші строки автомобілів гр. ОСОБА_2. 22.02.2010 року позивачу було предявлено обвинувачення та на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області ОСОБА_3 позивача було відсторонено від займаної посади наказом Південної митниці від 06.04.2010 року. Не дивлячись на те. що Позивач винним себе не визнавав та на те, що у слідства не було будь-яких доказів вчинення ним злочину, матеріали кримінальної справи були передані старшим слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_3 до Малиновського районного суду м. Одеси. 21.11.2011 року Постановою Малиновського районного суду України кримінальна справа по звинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368 КК України була повернута прокурору Одеської області для організації та проведення додаткового досудового слідства. Вироком Малиновського районного суду м. Одеса від 28.12.2015 р. по справі № 1519/11664/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.04.2016 року, Позивача було визнано невинним та виправдано за недоказовістю участі Позивача у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 368 КК України. Крім того, 28.12.2015 р. Малиновським районним судом України було винесено окрему постанову з метою доведення до відома прокурора Одеської області та начальника управління СБУ в Одеській області встановлені у справі факти порушення закону.

На думку позивача органами досудового слідства та прокуратури йому була заподіяна матеріальна шкода, яка полягає у наступному. Під час розгляду кримінальної справи, Позивач був змушений витрачати власні кошти на правову допомогу, належне оформлення доказів його невинності, транспортні та інші витрати, зокрема змушений був замовляти переклад необхідних документів та заплатив за переклад грошову суму у розмірі 1 115, 00 грн..

Посилався на те, що після незаконного затримання, його фізичний стан здоровя погіршився, умови його перебування під час затримання вплинули на здоровя, призвели до негативних наслідків. Зокрема, позивач перебував на лікуванні до 19 березня 2010 року, 21.03.2010 року по 14.04.2010 року, з 18.04.2010 року по 11.05.2010 року. Також через постійні головні болі, безсоння Позивач вимушений був звернутися до Міської лікарні № 5 та до неврологічного відділення ГКБ № 10, де йому було проведено обстеження та призначено лікування (з 01.06.2010 року по 16.06.2010 року). Унаслідок відсторонення від займаної посади позивач був позбавлений постійного заробітку та змушений був позичати кошти на лікування у друзів та родичів. У цілому позивачем на ліки було витрачено 11 555, 37 грн..

Також ОСОБА_1 посилається не те, що йому були завдані моральні страждання. У період перебуванням під слідством і судом посилається на те, що зазнав певних психоемоційних страждань, повязаних з незаконним затриманням, незаконним обмеженням його права на свободу пересування. Позивач не мав можливості повноцінно забезпечувати себе та свою сім'ю, за місцем його роботи різко та негативно до нього змінилося ставлення, його гідність, честь та ділова репутація були принижені. Усе чого він домігся було перекреслено, при цьому зазначав, що ніколи не притягувався до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності, навпаки, неодноразово заохочувався. Крім того, під час досудового слідства та розгляду судової справи відносно Позивача було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, тому не зміг відвідати свого хворого дідуся ОСОБА_4 та пізніше приїхати на поховання дідуся ОСОБА_4 (до м. Вільнюс, Литві), якого позивач дуже любив та цінив. Також був накладений арешт на майно Позивача та на автомобіль марки «ОСОБА_5 Фе» 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, яким Позивач не міг користуватися до винесення виправданого. Оскільки постійно діяли обмеження щодо свободи у пересуванні, неможливо було виїжджати із місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора та суду, весь цей час порушувались нормальні життєві зв'язки, були утруднені спілкування та стосунки Позивача з оточуючими людьми, була порушена морально-психологічна атмосфера в сім'ї, оскільки його рідні також жили весь цей час в очікуванні судового вироку. Розмір моральної шкоди визначає у сумі 106 043, 30 грн. Вказана сума розраховується за період з 22.03.2010 року по 26.04.2016 року, тобто за 6 років 1 місяць 4 дні. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» мінімальну заробітну плату приймає у розмірі 1450 грн. Отже, 1450 х73 (6 років х 12 міс. + 1 міс.) = 105850, 00 грн., також 1450/ 30 днів х 4дні = 193, 30 грн..

З урахуванням викладеного на підставі ст..16, 22-23, 1167-1167, 1173, 1176 ЦК України, Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 (діє на підставі ордеру серії ОД №108185 від 09.09.2016 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник прокуратури Одеської області ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Підтримав пояснення, надані у письмових запереченнях від 29.12.2016 року (а.с.207-210).

Представник Державної казначейської служби України до суду не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у судове засідання не зявився, сповіщався про час та місце розгляду справи належним чином. До суду 10.10.2016 року були надані письмові заперечення на позов ОСОБА_1 (а.с.153-158).

Суд з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача - Державної казначейської служби України та представника третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом №195-к від 02.08.1999 року ОСОБА_1 був призначений на посаду інспектора у Чорноморській регіональній митниці ДМСУ.

Наказом №216-к від 30.04.2008 року позивач був переведений до Південної митниці ДМСУ та починаючи з 21.04.2009 року працював на посаді виконуючого обовязки начальника, а згодом з 26.05.2009 року на посаді начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної Митниці ДМСУ. Зазначене підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-ІІ №5858369 (а.с.21-25).

17.03.2010 року ОСОБА_1 було затримано у службовому кабінеті та обвинувачено у тому, що він нібито вимагав хабар у гр. ОСОБА_2Г за безперешкодне митне оформлення у найкоротші строки автомобілів гр. ОСОБА_2, про що старшим слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_3 складено протокол затримання підозрюваного (а.с.26).

22.02.2010 року позивачу було предявлено обвинувачення по кримінальній справі №78 та на підставі постанови старшого слідчого прокуратури Одеської області ОСОБА_3 позивача було відсторонено від займаної посади наказом Південної митниці від 06.04.2010 року №211-к (а.с.27).

Згодом, наказом Південної митниці ДМСУ №427-к від 17.06.2010 року (а.с.28) ОСОБА_1 з 17.06.2010 року було звільнено з займаної посади начальника відділу митного оформлення транспортних засобів Південної митниці, за власним бажанням, відповідно ст.. 38 КЗпП України.

21.11.2011 року постановою Малиновського районного суду України (а.с.29-38) кримінальна справа по звинуваченню ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368 КК України, була повернута прокурору Одеської області для організації та проведення додаткового досудового слідства.

В мотивувальній частині постанови суду зазначалась також про необхідність залучення перекладача та доручення йому здійснити письмовий переклад з англійської мови на російську матеріалів кримінальної справи.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 04.04.2014р. ТОВ «ВЕНГО МЕДІА» вартість перекладу становить 1115грн.(а.с.99). Суду не надано доказів щодо процесуальної дії слідчого про залучення перекладача з англійської мови та доручення такого перекладу документів.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2015 року у справі №1519/11664/2012 (а.с.38-53), ОСОБА_1 у предявленому обвинуваченні за частиною 3 статті 368 КК України визнано невинуватим і виправдано у звязку з недоведеністю вини у вчиненні злочину.

Судом також скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_1, скасовано постанову слідчого від 14.05.2010 року про накладення арешту на майно, належне ОСОБА_1, та автомобіль марки «ОСОБА_5 Фе» 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Також, Малиновським районним судом м. Одеси 28.12.2015 року у справі №1519/11664/2012, під час судового розгляду кримінальної справи було встановлено ряд протиріч, і винесено окрему постанову (а.с.54-58), зміст якої слід довести до відома до прокурора Одеської області і начальника Управління СБУ в Одеської області для вживання відповідних заходів.

Малиновський районний суд м. Одеси в окремій постанові суду дійшов висновку, що діями слідчого з особливо важливих справ 2-го слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області ОСОБА_8 підриває авторитет прокуратури Одеської області, зокрема його керівника прокурора Одеської області. Також Малиновський районним судом м. Одеси зазначено, що своїми діями начальник четвертого сектора ГВ БКОЗ в Одеської області ОСОБА_9 і начальник другого сектора другого відділу ГВ БКОЗ УСБУ в Одеської області ОСОБА_10 підривають авторитет Управління СБУ в Одеській області.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2016 року (а.с.59-98) вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.12.2015 року залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 22 березня 2010 року по 26 квітня 2016 року, тобто 6 років 1 місяць 4 дні.

З відповіді УПФ України в Приморському районі м.Одеси від 28.02.2017р. на ухвалу суду від 13.02.2017р. вбачається, що ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата в 2010р. в січні-3967,67 грн., лютому-5070,33 грн., в березні- 6113,03 грн., у квітні-6734,16 грн., в травніі-5415,52 грн., червні- 8250,42 грн.(а.с.229-230), що також підтверджується відповіддю ДПІ у Приморському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 20.03.2017р.(а.с.237).

З відповіді міністерства охорони здоровя України від 03.10.2016р. (а.с.163) вбачається, що оптово-відпускні ціни на лікарські засоби які зазначені у запиті станом на 2010р. у них відсутня та надіслана інформація щодо оптово-відпускних цін на лікарські засоби за період з 2011р-2012 рр.( з додатками). Крім того позивач надав суду відповідь Багатопрофільного медичного центру Університетської клініки ОНМедУ від 13.03.2017р. (а.с.234) про використані медичні припарити під час лікування ОСОБА_1 в 1-му хірургічному відділені з 21.03.2010р. по 14.04.2010р. та кардіологічному відділені з 23.10.2014р. по 05.10.2014р., та лисок непрацездатності з діагнозом: гострий панкреатит (а.с.128). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних діагнозів хвороби у звязку з розглядом кримінальної справи суду не надно.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином ; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно до чт.1 ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. (ст.. 13 Закону).

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину слідчий зобовязаний розяснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди.

Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст.12 Закону постанову (ухвалу).

Згідно п.17 Положення, передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст.13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст.12 Закону.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові суду від 24.02.2016 року у справі №6-2089цс15.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як видно з матеріалів справи, позивач має право на відшкодування шкоди через неправомірні дії відповідача. Однак, оскільки встановлення розміру шкоди, завданої позивачу унаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду віднесено до компетенції цих органів, а не суду, то Приморський районний суд м. Одеси приходить до обґрунтованого висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України закриває провадження у справі.

Керуючись ст..3, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 15-16, 22-23, 1176 ЦК України, Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, п.1 ч.1 ст. 205, 208-210 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органі досудового слідства та прокуратури закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.

11.05.2017