Єдиний унікальний номер 243/4948/15-ц Номер провадження 22-ц/775/998/2017
Єдиний унікальний номер 243/4948/15-ц Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/775/998/2017 Доповідач: Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів: Мірути О.А.,Тимченко О.О.

при секретарі Яворському О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області в режимі відеоконфереції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Картол», про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01 січня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу в борг 2 270 000,00 грн. зі сплатою 21 % річних за користування грошовими коштами. Відповідач зобовязався повернути позику у строк з 20 грудня 2013 року по 20 грудня 2014 року. Протягом зазначеного періоду відповідач повернув їй лише 300 000 грн. Залишок боргу відповідач у встановлений договором строк не повернув, хоча визнавав борг та посилався, що порушення строків повернення боргу повязано з активною фазою антитерористичної операції у м. Донецьку. Просила стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 1970000,00 грн. та судові витрати по справі.

Повторним заочним рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01 січня 2013 року у сумі 1 970 000 (один мільйон девятсот сімдесят тисяч) грн. 00 коп. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 775 (три тисячі сімсот сімдесят пять) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається недоведеність обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає, що відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, відповідно до п.2.1. договору позики від 01.01.2013 року гроші фактично передані не були та договір слід вважати неукладеним.

Звертає увагу, що п.2 договору позики від 01.01.2013 року, який був доданий позивачем суду першої інстанції, та п.2 копії цього ж договору який знаходиться у нього викладений по різному, що дає підстави вважати підробленим договір наданий позивачем.

Крім того, зазначає, що договір позики 01.01.2013 року укладений ним ні як фізичною особою, а як з генеральним директором ТОВ «Картол» , про що свідчить додаткова угода від 31.01.2014 року до договору позики б/н від 01.01.2013 року. Зазначає, що жодних грошових коштів він як фізична особа не отримував, а відповідно до додаткової угоди від 31.01.2014 року в рахунок виконання зобовязання перед позивачем ОСОБА_3 саме ТОВ «Картол» повернуло 300 000 грн., позивач прийняла це виконання, що свідчить фактично про заміну боржника у зобовязанні на ТОВ «Картол».

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник не зявилися, про день то час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити , рішення суду залишити без зміни.

Апеляційний суд заслухав представника позивача, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин .

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що за договором позики від 01.01.2013 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 у власність грошові кошти у сумі 2 270 000,00 грн. зі сплатою 21 % річних, а ОСОБА_2 зобовязується повернути грошові кошти у строк до 20 грудня 2014 року. Відповідно до п. 3.1 договору позики термін повернення позики позикодавцю складає: 150000,00 грн. до 20 грудня 2003 року, 150000,00 грн. до 01 лютого 2014 року, 270000,00 грн. до 01 березня 2014 року, 200000,00 грн. до 01 квітня 2014 року, 250000,00 грн. до 01 червня 2014 року, 250000,00 грн. до 01 липня 2014 року, 250000,00 грн. до 01 серпня 2014 року, 200000,00 грн. до 01 жовтня 2014 року, 300000,00 грн. до 01 листопада 2014 року, 250000,00 грн. до 20 грудня 2014 року. Пунктом 5.1 договору позики передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до його повного виконання.

Відповідно до додаткової угоди до договору займу від 01.01.2013 року від 31 січня 2014 року, укладеної між ТОВ «Картол» в особі Генерального директора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичальник відповідно до умов договору займу від 01.01.2013 року без номеру п.3.1. Позикодавець протягом грудня 2013 року січня 2014 року прийняв, а Позичальник повернув частину боргу у сумі 300 000 грн. Загальна сума договору позики станом на 01.02.2014 року складає 1 970 000грн. Всі інші умови договору займу без номеру від 01.01.2013 року залишаються без змін та сторони підтверджують свої зобовязання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з договору позики від 1 січня 2013 року , оригінал якого знаходиться в матеріалах справи та підписаний сторонами , сторони у п.2.1 договору домовилися, що «В момент подписания договора Займодатель передает в долг Заемщику 2 270 000 под 21% годовых, а Заемщик получает от Заимодателя 2 270 000 грн. под 21% годовых, вознаграждение выплачивается ежемесячно. Условия возврата займа до 20 декабря 2014 года». Пункт 2.2. договору встановлює, що «подписание договора Заемщиком подтверждает получение им 2 270 000 грн. от Займодателя в момент заключения договора » ( том 1 а.с.232).

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги відповідача , факт отримання ним грошових коштів зафіксований у самому договорі позики та в такому випадку складання окремого документу у вигляді розписки не потребується.

Зі змісту договору позики від 01.01.2003 року вбачається, що він укладений ОСОБА_2 як фізичною особою, яка діяла на підставі паспорту, підписаний особисто відповідачем.

Під час розгляді справи в суді та в апеляційний скарзі відповідач зазначав, що на час укладання спірної угоди він працював директором ТОВ «Картол» та грошові кошти позичав в інтересах ТОВ, для придбання матеріалів.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги ці доводи відповідача, оскільки вони не підтверджені належними доказами, які свідчать про те, що кошти позичені ним за договором позики від 1 січня 2013 року були використані саме в інтересах підприємства.

Доводи апеляційної скарги відповідача в тієї частині, що оскільки додаткової угодою від 31.01.2014 року ТОВ «Картол» повернуло позивачеві кошти за договором позики у сумі 300 000 грн. фактично відбулася заміна боржника у зобовязанні суд також не може прийняти до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу.

Ст.520 ЦК України передбачає, що боржник у зобовязанні може бути замінений іншої особою (переведення боргу), лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Судом встановлено, що відповідно до наведених вимог закону, позивач прийняла часткове виконання зобовязання відповідача від іншої особи, проте це не свідчить про те, що відбулася заміна боржника у зобовязанні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, не ґрунтуються на законі та не дають підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,308,314,315 ЦПК України апеляційний суд ,-

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: