Номер провадження: 22-ц/785/4795/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттрансгаз», третя особа Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області, Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттрансгаз» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Прикарпаттрансгаз», третя особа Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області про визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання укласти договір посилаючись на те, що він на підставі наказу № 03н від 13.01.2003 року був прийнятий на роботу оператором ГРС до ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпатрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», де працює по теперішній час.

На підстав наказу № 10-н від 21.03.2005 року він був заселений до АДРЕСА_1, власником якого є ПАТ «Укртрансгаз», балансоутримувачем є Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів.

При вирішенні питання щодо заселення його до квартири керівництво запевнило, що договір найму жилого приміщення буде укладено згодом, але станом на теперішній час він так і не був укладений. Коли він звертався з пропозиціями по укладенню договору найму, йому чітко не відповідали, обіцяли, але не виконували обіцянку.

15.12.2005 року Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів подало начальнику Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області клопотання щодо реєстрації його за адресою АДРЕСА_2. На підставі його заяви і клопотання від 21.12.2005 року його місце проживання було зареєстроване за вказаною адресою. У вказаній квартирі він проживає з 21.03.2005 року по теперішній час. За час проживання позивач одружився, у 2011 році народилася дитина.

Іншого житла він та члени його сім`ї не мають. Протягом останнього часу він сплачує кошти за надання комунальних послуг, неодноразово власними силами та за власні кошти проводив косметичний ремонт приміщень, проводив підключення інтернет-провайдера, сплачує за надання послуг з кабельного телебачення. Фактично балансоутримувачем йому було передано у користування вказану квартиру, він вступив у договірні відносини з балансоутримувачем квартири, але письмовий договір найму не укладений, хоча цей договір виконується оскільки відповідач надає йому відповідні послуги і сплачує за них. Вважає, що його права порушені, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області, Одеське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» ПАТ «Прикарпаттрансгаз» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням посилаючись на те, що між ОСОБА_4 та ПАТ «Укртрансгаз» в особі начальника ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів 29.06.2016 року був укладений договір найму житлового приміщення, а саме АДРЕСА_1.

24.06.2016 року на спільному засіданні адміністрації, профспілкового комітету та трудового колективу ОСОБА_3 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів було вирішено виділити ОСОБА_4 із сім`єю зазначену квартиру. Наказом № 613 від 24.06.2016 року ОСОБА_3 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» «Про передачу в найм житлової квартири» начальника ОСОБА_3 лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ПАТ «Укртарансгаз» вирішено надати для проживання зазначену квартиру на умовах найму позивачеві та членам його родини, а також дозволено заселення до вказаної квартири після підписання договору найму. Підписавши відповідний договір найму та отримавши ключі від зазначеної квартири позивач не зміг потрапити з родиною до квартири, так як у квартирі були встановлені інші замки. Звернувшись до Хлібодарської селищної ради з питанням щодо реєстрації місця проживання, йому було відмовлено, пояснивши проживанням та реєстрацією за вказаною адресою ОСОБА_2 Інформацією про підстави проживання відповідача та реєстрації місця проживання не володіє як власник житлового фонду ПАТ «Укртрансгаз», так і профспілковий комітет. Вважає, що ОСОБА_2 самовільно вселився у спірну квартиру, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року справи об`єднані в одне провадження.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_3, виселено ОСОБА_2 з АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації залишено без задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Залишаючи позов ОСОБА_2 без задоволення та задовольняючи позов ОСОБА_4 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до наказу № 03-н від 13.01.2003 року був прийнятий на роботу оператором ГРС до ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртансгаз», про що свідчить запис в трудовій книжці.

Йому, як оператору ГРС, було надано кімнату для проживання, розташовану АДРЕСА_4.

Вказана квартира використовується як кімната приїжджих, тобто для тимчасового перебування працівників управління та відряджувальних на період виконання виробничих завдань без права реєстрації та поселення інших осіб.

ОСОБА_2 стверджував, що він заселився у квартиру на підставі наказу № 10-н від 21.03.2005 року, однак не надав його суду, а тому суд не прийняв до уваги його доводи в цій частині.

Відповідно до ст. 53 ЖК України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ОСОБА_5 народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного в громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Посилання ОСОБА_2 на те, що спірна квартира є службовою, судом не визнано, оскільки згідно ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове приміщення. Але він не надав суду ні ордер, ні рішення про надання квартири, а будь-яких доказів того, що вказане рішення взагалі було прийнято, також не надано.

Суд правильно оцінив розпорядження Біляївської районної державної адміністрації Одеської області № 987/2006 від 07.07.2006 року про включення зокрема квартири АДРЕСА_5 в число службових, оскільки таке рішення може бути прийняте лише виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області.

Відповідно до листа ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «Прикарпаттрансгаз» НАК «Нафтогаз України» № 03-2633 від 15.12.2005 року, адресованого начальнику Біляївського РВ, Одеське ЛВУМГ просить прописати працівника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_6, який згідно наказу № 10-н від 21.03.2005 року у квартирі № 4 по вул. Тираспільське шосе в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області поселений у будинку оператора ГРС-1 ОСОБА_1. ОСОБА_2 у судовому засіданні підтвердив ту обставину, що на вказаному листі підпис не ОСОБА_6, а іншої особи.

З виписки з протоколу № 30 від 18 січня 2008 року засідання адміністрації та профкому ОСОБА_3 ЛВУМГ оператора ОСОБА_2, який працює в ОЛВУМГ з 2003 року і проживає в одній кімнаті службової квартири за адресою АДРЕСА_7, вбачається, що його поставлено на квартирний облік.

ОСОБА_2, сам визнав, що лист ОСОБА_3 ЛВУМГ № 03-2633 від 15.12.2005 року підписаний не начальником управління ОСОБА_6, а іншою особою, довіреності на підписання листів на іншу особу він не бачив, а наказ № 10-н від 21.03.2005 року у нього відсутній. Керівництво управління не обіцяло йому надати для проживання квартиру, а дозволило лише займати кімнату тимчасово, поки працює та не знайде собі іншого житла, а дружина з дитиною зареєстровані за іншою адресою у придатному для проживання будинку.

15.01.2008 року ОСОБА_2 15.01.2008 року звернувся з заявою про постановку на квартирний облік, оскільки фактично він проживає у гуртожитку.

Рішенням ОСОБА_3 ЛВУМГ, що підтверджується випискою з протоколу № 30 від 18.01.2008 року, ОСОБА_2 поставлений на квартирний облік.

Звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про зобов`язання укласти з ним договір найму житла, підтверджує ту обставину, що він вселився у квартиру і проживає в ній без належного дозволу.

Відповідно до ч.2ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставина законного заселення до спірного житлового приміщення повинна бути підтверджена наступними письмовими доказами: 1) рішенням про затвердження списку працівників, які перебувають на квартирному обліку; 2) заявою про надання житлового приміщення; 3) документами, що підтверджують право на його отримання; 4) внутрішніми документами підприємства - постанови, протоколи, рішення, накази про постановку на квартирний облік та надання (виділення) житлового приміщенні; 5) наказом про передачу в найм житлової квартири; 6) договором найму квартири.

ОСОБА_2 на підтвердження позовних вимог надав листа про постановку на квартирний облік від 15.01.2008 року та листа на бланку ОЛВУМГ від 15.12.2005 року на ім`я начальника Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо прописки, з печаткою Хлібодарської селищної ради, за підписом невідомої особи, яким ОСОБА_2 дозволено прописатися за адресою АДРЕСА_6.

З паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 21.12.2006 року, в той час, як у вищевказаному листі йде мова про прописку в м. Одеса.

Враховуючи викладене, суд правильно дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, він не набув права користування спірною квартирою, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Досліджуючи вимоги ОСОБА_4 суд правильно вважав їх такими, що підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Зі свідоцтва про право власності від 15 лютого 2005 року вбачається, що житловий будинок по вул. Тираспільське шосе, 43 в смт. Хлібодарське Біляївського району Одеської області належить ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» на праві державної власності. Згідно рішення засновника ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» ліквідовано, а правонаступником всіх прав та обов»язків стало ПАТ «Укртрансгаз», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто власником квартири на теперішній час є ПАТ «Укртансгаз».

Відповідно до рішення виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області від 16 червня 2016 року № 54 затверджено список працівників ОСОБА_3 ЛВУМГ, які перебувають на квартирному обліку. Першим у черзі є ОСОБА_4, ОСОБА_2 третім.

22 червня 2016 року на спільному засіданні адміністрації, профспілкового комітету та трудового колективу ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів було вирішено виділити ОСОБА_4 із сім`єю чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_5. Вказане рішення ОСОБА_2 не оскаржував.

24 червня 2016 року Наказом № 613 «Про передачу в найм житлової квартири» начальника ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» вирішено надати для проживання зазначену квартиру на умовах договору найму ОСОБА_4 та членам його родини, а також дозволено заселення до вказаної квартири з 29 червня 2016 року, але не раніше після підписання договору найму.

29 червня 2016 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Укртрансгаз» в особі начальника ОСОБА_3 лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів був укладений договір найму вказаної квартири.

ОСОБА_3 ЛВУМГ № 9528/06-03 від 29.06.2016 року надано дозвіл на реєстрацію в квартирі за адресою АДРЕСА_8, ОСОБА_4 разом з сім`єю.

Але останній не має змоги вселитися у квартиру, зареєструвати своє місце проживання і проживати в ній, оскільки ОСОБА_2 проживає у квартирі із сім`єю і відмовляється звільнити її.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Документів щодо вселення до квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 не надавалося, договорів найму не укладалося, заяв, листів до органу місцевого самоврядування щодо видачі ордеру на вселення не направлялося, спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету та трудового колективу управління щодо надання для проживання не приймалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За наведених обставин суд встановив, що ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі без достатніх правових підстав, і оскільки суду не надано доказів на підтвердження його вселення у квартиру, він є таким, що самоправно зайняв житлове приміщення, а тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм матеріального та процесуального права, порушення судом вимог закону при обєднанні позовів в одне провадження, неправильний висновок суду щодо незаконності вселення в спірну квартиру ОСОБА_2, необгрунтованність позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, який не є її власником та має інше житло, відсутність у його вимогах доказів порушення його прав, необґрунтоване та незаконне взяття його на квартирний облік, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5