Справа № 749/402/17
Номер провадження 2/749/151/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Чигвінцева М.С.

секретаря Скорої Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Лізингова компанія «Еталон» про розірвання договору та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ « Лізингова компанія «Еталон» про розірвання договору та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги наступним.

Через мережу Internet зять позивача знайшов оголошення про продаж міні-трактора Dongfeng 404 в Луцьку, в якому вартість його була 75 000 грн. Набравши номер мобільного телефону з оголошення, представник продавця підтвердила ціну міні-трактора, надавши наступні роз`яснення, що така низька ціна на трактори, тому що їхня компанія розпродає давнішнього року випуску транспортні засоби, щоб звільнити місця для тракторів нового року випуску.

14 червня 2016 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 поїхали в м. Луцьк купити трактори, де було і укладено з відповідачем договір № 004181 фінансового лізингу, відповідно до якого ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»» зобов`язалося придбати у свою власність та передати позивачеві у користування міні-трактор Dongfeng 404.

ОСОБА_1 терміново надали відповідний рахунок, куди він мав перерахувати аванс. Оскільки було біля опівдня його запевнили, що банки можуть не приймати платежі в обідню перерву. Так як він не місцевий, проїхавши майже півкраїни (з м. Сновськ, Чернігівської області до м. Луцьк Волинської області) позивач вирішив терміново піти оплатити аванс у сумі 30 000 грн, що було ним і зроблено через Приватбанк. Одна з представниць продавця пішла з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, щоб допомогти здійснити оплату.

Після оплати позивач приніс квитанції в ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», представник якого ОСОБА_3 надала йому договір для підпису (оформлення було термінове, оскільки вона мала йти на обідню перерву). В договорі була вказана вартість трактора в сумі 300 000 грн. з ПДВ, на що він спитав, чому в договорі вказана неправильна вартість. На що йому відповіли, що це лише формальність, їхній компанії потрібно для звітності по бухгалтерії, ОСОБА_1 будете платити суму 75 000 грн.

Після підписання договору, ОСОБА_3 сказала, що в них діє на даний момент безкоштовна доставка. Проте оскільки фірмі необхідно набрати декілька заказів до повної завантажити вантажівку десь біля 2-3 днів і трактор доставлять.

Повіривши ОСОБА_1 забрав договір і поїхав додому. Пізно ввечері вирішив його прочитати. І тоді лише дізнався, що ця фірма шахраї, що кошти, сплачені ним в сумі 30 000 грн., зовсім не авансовий платіж, а сплачені як комісія за організацію і оформлення договору, про що представник товариства не повідомила та не надала можливості ознайомитися зі змістом додатків до договору, які вона надала на руки лише після підписання договору, роз`яснивши, що дані папери для бухгалтерії. Все робила поспіхом, оскільки позивач з ОСОБА_2 затримували обідню перерву представника продавця.

Зазначив, що предмет лізингу не має індивідуальних ознак, відсутній рік випуску транспортного засобу, колір, об`єм двигуна, не зовсім правильно вказана назва.

Посилаючись на ст.. 220 ЦК України, позивач вказав що договір № 004181 фінансового лізингу від 14.06.2016 року, підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, про що його не було проінформовано та не витримано норми чинного законодавства України.

ОСОБА_1 не одноразово телефонував до представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон»», на що отримав наступні відповіді: «Чекайте, скоро товар доставлять», «Зламалась машина, котра доставляє товар», «Знайшли бракування в самому товарі, тому міні-трактор повернуть в Китай виробнику, чекайте на інший» і т.п. Врешті- решт мобільний зв`язок обірвався зовсім, на даний час номеру телефону за яким дзвонив позивач не існує.

На підставі вищевикладеного позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу від 14.06.2016 року та стягнути на його користь з відповідача грошові кошти в розмірі 30 000 грн., 1000 грн. витрати на проїзд, 300 грн. вартість комісії, внесеної через Приватбанк, та 1000 грн. моральної шкоди.

Позивач в судовому засіданні відсутній, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні відсутній, надали заперечення, згідно якого договір фінансового лізингу вчинений з дотриманням норм ЦК України, ЗУ « Про фінансовий лізинг, ЗУ « Про захист прав споживачів», містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмовій формі. Просять розгляд справи розглянути без представника ТОВ « Лізингова компанія « Еталон».

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Несправедливими згідно з ч.3 ст.18 зазначеного Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

В судовому засіданні встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності № 106 від 14 червня 2016 року та ОСОБА_1 було укладено договір фінансового лізингу № 004181 від 14.06.2016 року, предметом якого є міні трактор марки Dongfeng 404. ( а.с. 8 )

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору вартість предмету лізингу становить 300000.00 гривень, відсоток платежів - 50%, авансовий платіж - 150000 гривень, щомісячний платіж - 12500.00 гривень, комісія за організацію (10%) - 30000.00 гривень, комісія за передачу (3%) - 9000.00 грн. ( а.с.15 ).

Згідно копій квитанцій від 14 червня 2016 року ОСОБА_1 сплачені до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» грошові кошти в сумі 30000.00 гривень та 300.00 грн. сума комісії. ( а.с. 18 ).

За умовами п. 5.4 договору фінансового лізингу, у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем із метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення предмета вартості на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Відповідно до п.п. 4.3.5 і 4.3.6 вказаного договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізиногоодержувача про розірвання цього договору, а також у випадку неможливості здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, із причин, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізиногодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.1 цього договору. У п. 12.12 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

За умовами договору (п. 5.1 договору) предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів із моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця таких платежів: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Проаналізувавши зміст договору, суд вважає, що за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу, лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду - штраф за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів та всю суму сплаченої комісії за організацію даного договору лізингоодержувачу (п. 12.12 договору).

Крім того, договором не передбачене право лізингоодержувача в односторонньому порядку змінювати чи розривати за своєю ініціативою цей договір, а також відсутні будь-які умови, спрямовані на захист прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем.

Аналізуючи умови оскаржуваного договору, суд вважає, що значна частина його положень є несправедливими відносно споживача та суперечать нормам чинного законодавства України, оскільки договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця. Вказане свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обов'язками сторін.

За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних із лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів» положення спірного договору є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг. Крім того, у відповідача в порушення вимог ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відсутня ліцензія для здійснення фінансової діяльності та спірний договір не посвідчений нотаріально, що є підставою для визнання договору фінансового лізингу від 14 червня 2016 року недійсним.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір № 004181 фінансового лізингу, укладений 14 червня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» і ОСОБА_1 , необхідно визнати недійсним.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача фінансові витрати на проїзд з м. Сновськ, Чернігівської області до м. Луцьк Волинської області в сумі 1000 грн., однак жодні підтвердження щодо фінансових витрат позивачем на проїзд в матеріалах справи відсутні, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає доведеним наявність причинного зв'язку між діями відповідача та моральною втратою позивача, а саме душевні страждання позивача та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає що розмір моральної шкоди, який буде достатнім для компенсації завданих збитків складає 1000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 203, 209, 215-217, 220, 509, 627-629, 638, 799, 806-809 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.3, 10, 15, 57-62, 88, 208, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТОВ « Лізингова компанія « Еталон» про розірвання договору та стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № 004181 фінансового лізингу, укладений 14 червня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 30300 (тридцять тисяч триста) грн. 00 коп. за завдану майнову шкоду.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 1000 (одна тисяча ) грн. 00 коп. за завдану моральну шкоду.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Щорський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення; особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4