Номер провадження: 22-ц/785/1529/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року,

встановила:

У липні 2016 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_5 заборгованість у загальному розмірі 81 317,50 доларів США та судовий збір у сумі 6 890,00 грн..

В позові ОСОБА_4 посилалася на те, що 01.08.2013 р. між нею та відповідачкою було укладено договір позики, за яким остання отримала у позику - 50 000 доларів США, строком на 1 рік, зі сплатою процентів у розмірі 2% щомісяця. Строк повернення позики було встановлено 01.01.2014 р.. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_5 надала їй власноручно написану розписку від 01.08.2013 р..

Перші пять місяців ОСОБА_5 сплачувала проценти у сумі 1 000,00 доларів США щомісяця. З січня 2015 р. ОСОБА_5 почала сплачувати проценти у сумі 5 000,00 грн. щомісяця. У січні 2016 р. ОСОБА_5 сплатила останній раз 1 000,00 доларів США, після чого перестала здійснювати будь-які виплати.

01.07.2016 р. ОСОБА_5 у підтвердження свого зобовязання власноруч зазначила на зворотній стороні розписки про повернення 50 000 доларів США до 01.10.2016 р..

Її звернення до ОСОБА_5 з вимогою повернути борг до позитивного результату не привели. Відповідачка ухиляється від повернення боргу.

Загальна сума заборгованості становить 81 317,50 доларів США і складається з: 1) основний борг 50 000,00 доларів США; 2) проценти за період з 01.08.2013 р. по 01.08.2016 р. 24 591,50 доларів США; 3) три проценти річних від суми 74 591,50 доларів США (борг - 50 000,00 доларів США + проценти - 24 591,50 доларів США) за період з 01.08.2013 р. по 01.08.2016 р. становлять 6 725,50 доларів США.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2016 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 загальну суму заборгованості за договором позики від 01.08.2013 р. у розмірі 18 317,50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (100 доларів США = 2 556,3263) на день ухвалення рішення становить 2 078 475,30 грн..

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянтки у судовому засіданні підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_6, представник ОСОБА_4, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що доводи апелянтки є безпідставними та необґрунтованими. Відсутні будь-які докази укладення договору позики під впливом обману. Безпідставними є твердження апелянтки про наявність у ОСОБА_4 заборгованості перед ОСОБА_5. Остання визнавала свій борг і повертала борг за розпискою саме в доларах США. Укладення договору позики в доларах інших країн ОСОБА_5 не довела. Використання доларів США у цивільному обігу є загальновизнаним фактом.

У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав викладені у письмових запереченнях доводи та вимоги.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог (а. с. 57 60).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 640, 1046, 1047, 1049ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права. Доводи апелянта є частково обґрунтованими.

Встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01.08.2013 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким остання отримала у позику - 50 000 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 2% щомісяця. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_5 надала ОСОБА_4 власноручно написану розписку від 01.08.2013 р. (а. с. 8). Відповідно до вказаної розписки гроші були надані строком на 1 рік. Строк повернення позики було встановлено сторонами 01.01.2014 р..

ОСОБА_5 спочатку дотримувалася домовленостей щодо сплати процентів за позикою. У звязку з порушенням домовленостей щодо повернення позики та процентів сторони в подальшому досягли згоди щодо нового строку повернення позики, про що 01.07.2016 р. ОСОБА_5 у підтвердження свого зобовязання власноруч зазначила на зворотній стороні розписки про повернення 50 000 доларів США у строк - до 01.10.2016 р. (а. с. 8 зворотня сторона).

Про встановлення нового строку повернення позики вказує сама позивачка у позові (а. с. 4, перший абзац зверху). Факт досягнення домовленостей щодо нового строку повернення позики визнав у судовому засіданні представник позивачки.

Позов ОСОБА_4 надійшов до суду 25.07.2016 р. (а. с. 3), зданий на пошту 21.07.2016 р. (а. с. 23).

Між сторонами виникли правовідносини з договору позики.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За правилами, передбаченими ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або зміна його умов не допускається, якщо це не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 1046, 1047, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки встановлено, що під час дії договору позики сторони узгодили новий строк повернення позики до 01 жовтня 2016 р., а з позовом до суду ОСОБА_4 звернулася 21 липня 2016, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки права позивачки не порушені. Вона передчасно звернулася до суду.

У звязку з передчасним зверненням до суду, колегія суддів не перевіряє та не надає оцінку доводам апелянта про введення її в оману з боку позивачки, відсутність доходів у позивачки та отримання останньою грошей у неї, безпідставну відмову судом в задоволенні клопотання про витребування доказів щодо доходів позиваки, що розписка не свідчить про отримання нею саме доларів США та неправомірне переведення долара США у гривню.

Таким чином, апеляційна скарга є частково обґрунтованою, її треба задовольнити частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Згідно з ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідностягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі 7 579,00 грн. (а. с. 82).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2) судовий збір у сумі 7 579 (сім тисяч пятсот сімдесят девять) грн. 00 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3