Провадження 6/127/303/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ОСОБА_1 про розстрочку сплати заборгованості по аліментам в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідач боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку сплати заборгованості по аліментам в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи вимоги заяви тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2016 року, яке набуло законної сили згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2016 року, з нього стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Виконавчий лист ОСОБА_2 було предявлено до виконання та державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ 25.04.2016 року було відкрито виконавче провадження.

Заявник зазначає, що виконання вищезазначеного рішення суду є для нього проблематичним, оскільки станом на 01.04.2017 рік за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 118230,00 грн., яку він не в змозі погасити одночасно у звязку з скрутним матеріальним становищем, внаслідок хвороби та відсутності можливості провадити підприємницьку діяльність. У звязку з цим він просить суду розстрочити йому сплату заборгованості по аліментам по ВП № 50955309.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримав з підстав, викладених у заяві.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялася завчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення.

Старший державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду заяви повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення.

Вивчивши заяву та матеріали цивільної справи № 127/21214/15-ц, заслухавши пояснення заявника, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

16.01.2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно якого позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій грошовій сумі 3 500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в твердій грошовій сумі 3 500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення набуло законної сили 22.03.2016 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 22.03.2016 року.

25.04.2016 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ ОСОБА_6 було відкрито виконавче провадження № 50955309 з примусового виконання виконавчого листа № 127/21214/15-ц, виданого 19.04.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі по 3 500,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 07.09.2015 року, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з розрахунком боргу заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 50955309 за період з 01.09.2015 року по 01.04.2017 рік становить 118230,00 грн., сплачено боржником за заний період аліментів в розмірі 8000,00 грн.

Статтею 197 СК України передбачено, що з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

ОСОБА_1 просить розстрочити сплату заборгованості по аліментам у звязку з скрутним матеріальним становищем, його дохід на сьогодні є незначним та становить лише 3200,00 грн. (заробітна плата, яку він отримує працюючи на посаді перекладача з іноземних мов та режисера театрального та кіно мистецтва ПП Центр «Імаго»), внаслідок хвороби та відсутності можливості провадити підприємницьку діяльність.

Щодо даних доводів слід зазначити наступне.

Дійсно, згідно консультативного висновку спеціаліста ЦПМСД № 2 від 19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 рекомендоване планове оперативне лікування з приводу аневризми вихідного відділу аорти (а.с. 129), згідно консультативного заключення від 11.10.2016 року (а.с. 128) ОСОБА_1 встановлено діагноз: багато вузловий нетоксичний зоб ІІ ст., рекомендовано планове оперативне лікування.

Із рахунку фактури від 07.10.2016 року вбачається, що оплата за лікування ОСОБА_1 (багато вузловий зоб оперативне втручання) становить 12779,50 грн. (а.с.130).

Однак, станом на день звернення до суду з даною заявою ОСОБА_1 будь яких доказів того, що він лікувався від хвороб, зазначених у консультативних висновках спеціаліста ЦПМСД № 2 від 19.10.2016 року, від 11.10.2016 року, та поніс певні матеріальні затрати на це, суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 49 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відтак, тяжка хвороба особи може бути підставою для розстрочки заборгованості за аліментами лише у випадку, якщо у звязку із нею особа, принаймні тимчасово втратила працездатність, чи понесла значні витрати на своє лікування (за умови, що воно не надавалось безкоштовно у державних або комунальних закладах охорони здоров'я), що унеможливило сплату аліментів, однак доказів такого суду також не було надано.

Неотримання доходу від підприємницької діяльності також не можна вважати обєктивною (незалежною від волі позивача) обставиною, тому що ст. 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарську діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, свідомо приймає на себе ризики, повязані з її провадженням, в тому числі щодо одержання нерегулярного, мінливого прибутку, а також не одержання його зовсім, чи навіть одержання збитків. Відтак припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності не може бути беззаперечним свідченням погіршення його майнового становища (таке рішення прийнято ним особисто).

Окрім того, суд звертає увагу, що Вінницьким міським судом Вінницької області при ухваленні рішення від 16.01.2016 року встановлено, що у власності ОСОБА_1 знаходяться три житлові квартири за адресами: АДРЕСА_1; АДРЕСА_2; АДРЕСА_3, а також легковий автомобіль універсал В, NISSAN PATROL GR TD, 2001 року випуску, д.н.з. 50005ВІ, що спростовує факт того, що заявник перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 373 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Ст. 180 СК України встановлює безумовний обовязок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, але у справі відсутні будь-які докази щодо виконання цього обовязку заявником як до ухвалення рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2016 року про стягнення аліментів, так і після цього (квитанції, надані заявником, підтверджують лише часткове, в незначних сумах сплату аліментів та за малий проміжок часу). Отже, саме невиконання обовязку з утримання дітей спричинило виникнення заборгованості за аліментами у визначеному державним виконавцем розмірі (до ухвалення та набрання законної сили рішенням про стягнення аліментів позивач не мав перешкод надавати утримання дітям у розмірі, який вважав достатнім для забезпечення їхніх потреб).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини ОСОБА_1, через його субєктивне ставлення до обовязку утримувати дітей до досягнення ним повноліття та небажання виконувати остаточне рішення суду про стягнення аліментів (ні судовий розгляд справи про стягнення аліментів в суді першої та апеляційної інстанції, ні зупинення виконання рішення судом касаційної інстанції не позбавляє особу такого обовязку), а тому відсутні підстави для розстрочки сплати заборгованості по аліментам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 373 ЦПК України, ст. 33 Закону України "Про виконавче пролвадження", суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку сплати заборгованості по аліментам в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя