Провадження № 2/263/2319/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2016 року місто Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:
головуючого судді Мельник І.О.,
при секретарі Твердохліб Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,
Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.
Відповідач повідомлялася про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, не сповістивши суд про причини неявки.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що 31.12.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику грошові кошти в розмірі 143000,00 грн. строком до 31.01.2017 року, зі сплатою 6 % за кожен місяць користування позикою, які повинні виплачуватись не пізніше 31 числа кожного місяця, у разі невиплати даних процентів, вони повинні виплачуватись у розмірі 10 %. Також п. 3 даного договору у разі несвоєчасного повернення позики передбачена сплата пені в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочки, сплата 3% річних та інфляційних витрат.
За загальним правилом (ч. 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування заявлених позовних вимог.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046-1048 ЦК України.
Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.
Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Так, заборгованість за договором позики від 31.12.2016 року в частині 10 % процентів за кожен місяць користування сумою позики за період з 31.12.2016 року по 30.09.2017 року становить 128700,00 грн. (143000,00 грн. * 10 %/100*9 міс.).
Розрахунок суми пені за період прострочення повернення позики з 31.01.2017 року по 30.09.2017 року становить 173030,00 грн. (143000,00 грн. *0,5 %/100 %*242 дн.).
Відповідно до договору позики відповідач зобов'язалася виконувати погашення позики в порядку та у строки відповідно до договору.
Отже, оцінюючи з'ясовані обставини справи та представлені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову та про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 31.01.2017 року в розмірі 454740,00 грн.
Зважаючи на те, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, а саме: в сумі 4547,40 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 204, 536, 553, 554, 625, 629, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 11, 60, 88, 197, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 31.12.2016 року в розмірі 454740,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 4547,40 грн.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів від дня його проголошення до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошені судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів від дня отримання копії цього рішення.
Суддя І.О. Мельник