Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2289/17 Головуючий у 1-й інстанції: Троценко Т.А.
Є.У.№ 310/7319/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В., Гончар М.С.,

секретар Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Мрія» до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року фермерське господарство «Мрія» звернулося до суду з вказаним позовом. Зазначав, що господарству на підставі свідоцтва про державну реєстрацію належать: трактор марки ЄО -2621 реєстраційний номер НОМЕР_1, 1990 р. випуску, номер машини 676744, номер двигуна НОМЕР_2, причеп марки 2ПТС4 реєстраційний номер НОМЕР_3, 1992 р. випуску, причеп марки 1ПТС9 реєстраційний номер НОМЕР_4, 1992 р. випуску та лебідка тросова на 2 тони. На прохання ОСОБА_2 у червні 2013 року вказані транспортні засоби були передані йому у тимчасове користування. Строк користування не обумовлювався, за обоюдною згодою було вирішено, що відповідач поверне техніку за минуванням потреби або за першою вимогою. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідач вказано майно не повернув, направлену на його адресу у червні 2015 року письмову вимогу не виконав, позивач просив суд на підставі ст.ст.317,1212 ЦК України витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 вказані транспортні засоби та повернути їх у Фермерське господарство «Мрія».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року позовні вимоги задоволенні.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що ФГ «Мрія» є власником спірних транспортних засобів, що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів серії АК № 074970, АК № 074971, АК № 074684, які було оглянуті у суді першої інстанції і копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.13-14).

Приблизно у 2013 році власник ФГ «Мрія» ОСОБА_4 надав належні фермерському господарству транспортні засоби у користування ОСОБА_2 За домовленістю сторін останній пообіцяв повернути спірне майно за першою вимогою їх власника.

Факт передачі спірного майна відповідачеві підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5

У червні 2015 року і листопаді 2015 року ФГ «Мрія» направило відповідачеві письмові вимоги про повернення техніки, які відповідачем залишені без відповіді (а.с.15-18).

Оцінюючі зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач як власник спірного рухомого майна вправі вимагати захисту свого порушеного права у обраний ним спосіб.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, за змістом ст. ст. 317, 319, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом було враховано, що за ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відтак суд дійшов висновку про те, що спірні транспорні засоби належать позивачеві, але відповідач заперечує проти їх повернення, безпідставно утримуючи оскаржувані транспортні засоби у себе.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведений факт належності йому транспортних засобів, є безпідставними і спростовуються зібраними у справі письмовими доказами. Зміна юридичної адреси позивача і викладення його Статуту в новій редакції не є підставою для висновку про те, що спірні транспортні засоби йому не належать.

Посилання в апеляційній скарзі на невідповідність позовної заяви вимогам ст.119 ЦПК України, не визначення судом першої інстанції ціни позову за положенням ч.2 ст.308 ЦПК не є підставою для скасування судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст.1212 ЦК України є безпідставними.

Належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності користування спірним майном відповідач суду не надав. В порядку, передбаченому ст.208, 828 ЦК України, договір про безоплатну передачу у користування транспортних засобів, сторони не оформили. За вказаних обставин суд першої інстанції обгрунтовано витребував транспортні засоби у відповідача у відповідності з вимогами ст.ст.12312, 1213 ЦК України.

Відсутність у позивача правових документів на лебідку не дає право відповідачу на володіння нею і не створює для нього ніяких правових наслідків.

Посилання в апеляційній інстанції на пропуск позивачем строку позовної давності є також необґрунтованими, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, відповідач відмовився повернути належне фермерському господарству майно у листопаді 2015 року, а з відповідним позовом останнє звернулося до суду у жовтні 2016 року, тобто в межах строку позовної давності.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при ухваленні рішення та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: