УХВАЛА

іменем україни

5 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету міської ради та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 травня 2008 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3, встановлено факт прийняття позивачем в шестимісячний строк спадщини, яка відкрилась в м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті матері позивача - ОСОБА_5

На момент відкриття спадщини земельна ділянка ще не була приватизована і перебувала у спільному безстроковому користуванні батьків позивача.

19 грудня 1995 року ОСОБА_6 був складений заповіт, яким він заповів по 1/2 частини спірного будинку: онуку від сина ОСОБА_3 та онуці від дочки ОСОБА_7 - ОСОБА_8

ОСОБА_6 знаючи, що позивач і його сестра - ОСОБА_7 є також спадкоємцями після смерті матері, не поставивши їх до відома, здійснив приватизацію всієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 тим самим позбавивши позивача права на приватизацію тієї частини землі, яка мала б належати йому.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 ОСОБА_6 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 592 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

29 січня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0584 га по АДРЕСА_1

10 квітня 2007 року ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_9

Зазначав, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 не відповідає закону і порушує його права.

З урахуванням зазначеного позивач просив визнати незаконними та скасувати: рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» в частині передачі ОСОБА_6 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 592 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку; державний акт на право приватної власності на землю, виданий Вінницькою міською радою 6 грудня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0,584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» в частині передачі ОСОБА_6 безоплатно у приватну власність земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 592 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Скасовано державний акт на право приватної власності на землю, виданий Вінницькою міською радою 6 грудня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 ОСОБА_6 на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0,0584 га для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконкому Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» в частині передачі ОСОБА_6 земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 порушує право позивача на отримання частки земельної ділянки, яка відповідає його частці у спільній частковій власності на домоволодіння.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пред'явив вимоги до Вінницької міської ради, яка не є належним відповідачем у справі. При цьому судом зазначено, що на стадії апеляційного провадження апеляційний суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у розгляді справи осіб, які не були залучені судом першої інстанції.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 травня 2008 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про визнання права на спадкування за законом, визнання частково недійсним правочину та встановлення факту прийняття спадщини, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Встановлено факт прийняття позивачем в шестимісячний строк спадщини, яка відкрилась у м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_1 року після смерті матері позивача - ОСОБА_5

Вказаним рішенням було встановлено обставини про те, що батькам позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належав збудований ними в період шлюбу будинок АДРЕСА_1 а право власності на дане будинковолодіння 20 квітня 1961 року було зареєстровано на ім'я ОСОБА_6 Мати позивача - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частини вказаного будинковолодіння.

Також установлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були чоловік ОСОБА_6, дочка ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 в частинах (по 1/3 від 1/2 будинку або по 1/6 від всього будинковолодіння). Ніхто із спадкоємців до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, так як на момент смерті ОСОБА_5 вони проживали в спірному будинку. Тому, вищевказані спадкоємці фактично всі прийняли спадщину та між ними склався порядок користування спірним будинковолодінням.

Сестра позивача та дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року і після її смерті між сторонами виник конфлікт щодо користування спірним будинком. У ході з'ясування конфліктної ситуації в 2006 році, позивач дізнався, що ОСОБА_6 подарував спірний будинок ОСОБА_4, оформивши у 2001 році два договори дарування, а саме: договір від 1 лютого 2001 року на 77/100 частини спірного будинку, а також договір від 31 травня 2001 року на 23/100 частини цього ж будинку, тобто останнім договором подарував ОСОБА_4 належну, фактично, ОСОБА_3 частку у будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 травня 2008 року було визнано частково недійсним договір дарування 1/6 частини будинку АДРЕСА_1 укладений від 31 травня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

19 грудня 1995 року ОСОБА_6 був складений заповіт, яким він заповідав по 1/2 частини спірного будинку: онуку від сина ОСОБА_3 та онуці від дочки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 і ОСОБА_6 знаючи, що позивач і його сестра - ОСОБА_7 є також спадкоємцями після смерті матері, не поставивши їх до відома, здійснив приватизацію всієї земельної ділянки по АДРЕСА_1 тим самим позбавивши позивача права на приватизацію тієї частини землі, яка мала б належати йому.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 ОСОБА_6 було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 592 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку за вказаною адресою.

6 грудня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27 січня 2000 року № 45 ОСОБА_6 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0,0584 гектара для будівництва і обслуговування житлового будинку.

29 січня 2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0584 га по АДРЕСА_1

10 квітня 2007 року ОСОБА_4 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0584 гектара по АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача - ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, позивач пред'явив позов до Вінницької міської ради.

Проте апеляційний суд не звернув увагу на те, що оспорюване рішення від 27 січня 2000 року № 45 «Про передачу і надання земельних ділянок громадянам у приватну власність і користування» було прийнято виконавчим комітетом Вінницької міської ради.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Отже, не може залишатись в силі й рішення суду першої інстанції, оскільки, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України та відповідно до порядку, визначеного ст. 33 ЦПК України, не вирішив питання про залучення як співвідповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради.

На стадії перегляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень був позбавлений можливості виправити вищевказані помилки та усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, не визначилися із колом осіб, щодо прав і обов'язків яких виник спір, не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, щов силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик