Справа № 308/6121/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.10.2017 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання - Гайданці Г.В.,
з участю позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.
У позовній заяві позивач посилається на те, що 24.01.2002 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 30. За час перебування в шлюбі мають двох спільних дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначає, що вона та відповідач прожили у спільному шлюбі десять років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей. Оскільки, як вона вважає, їхні спільні діти є ще маленькими і багато речей не розуміють, але в подальшому це може суттєво вплинути на їх психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім'ї.
Вказує, що вона та відповідач неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли в ще більш ворожі та вона з дітьми переїхала до своїх батьків в 2011 році, де прописані та проживаємо по сьогоднішній день.
Також зазначає, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю їхніх спільних дітей.
З вищенаведених підстав вважає, що збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.
Крім того, позивач вказує, що їхні спільні діти проживають та будуть проживати з нею. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 матеріально їй та їхнім спільним дітям допомагає частково, участі у вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхніх дітей. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.
За твердженням позивача, у зв'язку з тим, що на протязі останніх років відповідач не підтримував зі нею відносини, на момент подання цього позову вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік, однак їй відомо, що розмір його заробітної плати є незначним, порівняно з його дійсними доходами.
Крім того, зауважує, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, одночасно працювати за для матеріального забезпечення себе та їхніх спільних дітей, при тому, що вона отримує заробітну плату лише в розмірі приблизно 1500,00 грн., якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітніх дітей, так і її особисто проживання.
Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст. ст. 183, 184 СК України позивач вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_6 необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на кожного, так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того за наявності такої істотної обставини як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку, з відповідача на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення за цим позовом до суду та до досягнення їхніми дітьми повноліття.
На підставі наведеного позивач просить суд: розірвати шлюб між нею - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, зареєстрований 24.01.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис за № 30; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі у розмірі 900,00 грн. на кожного щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття.
У даному судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 30, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 виданим 24.01.2002 року.
Згідно з даними свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії НОМЕР_2 виданим Хамовніческим відділом РАЦС м. Москви 25.06.2002 року, та свідоцтва про народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії НОМЕР_3, виданим відділом РАЦС міста Желєзнодорожнього Головного Управління РАЦС Московської області, їхнім батьком значиться відповідач ОСОБА_2, а мати - позивач ОСОБА_1
За приписами ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.
За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, сторони тривалий час разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків, про що свідчить зміст позовної заяви, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем.
Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача та дітей сторін, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.
Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
У відповідності до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.
За ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня 2017 року - 1777 грн., з 1 грудня - 1860 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Як вбачається із позовної заяви позивача їхні спільні з відповідачем діти потребують матеріального забезпечення та між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дітей.
Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.
Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.
За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).
Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.
На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 09.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 12.10.2017 року.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 209, 212-215, 223, 224-226, 233, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 115, 141, 180-182, 184, 191 СК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити повністю.
Шлюб, зареєстрований 24.01.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 30 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 900 (дев'ятсот) гривень 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.06.2017 року і до досягнення ними повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик