УхвалА

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно.

14 травня 2016 року вона звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 24 травня 2016 року державним нотаріусом було направлено їй повідомлення про те, що вона пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини. Вважала, що строк подачі вказаної заяви пропустила з поважних причин, оскільки на час смерті батька та у період з 8 червня 2006 року по 28 грудня 2015 року вона періодично знаходилась на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах, з різними діагнозами, у результаті чого їй була встановлена друга група інвалідності загального захворювання. Крім того, її батько проживав у АДРЕСА_1, а вона проживає у м. Миколаєві, де і проходила лікування, унаслідок чого не мала можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини.

Зазначала про те, що її брат - ОСОБА_7, який прийняв спадщину після смерті батька, не зазначив її як спадкоємця у своїй заяві про прийняття спадщини. Про порушення своїх спадкових прав вона дізналась лише у квітні 2016 року, коли приїхала до будинку спадкодавця - ОСОБА_6, а її племінниця - ОСОБА_5, яка прийняла спадщину після смерті її брата - ОСОБА_7, стала перешкоджати їй у користуванні спадковим майном.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, вірно застосувавши положення ст. 1269 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що за змістом ч. 3 ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), щодо наявності у неї об'єктивних, істотних, непереборних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а наведені доводи не можуть бути достатньою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі обставини відповідають роз'ясненням викладеним у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Крім того, позивачка знала про смерть батька, оскільки була присутня на похованні, проте з позовною заявою звернулась майже через 10 років після смерті ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик