АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Кравець В.А.

при секретарі: Борисенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, до якої приєдналася ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Поліграфкнига» Корпоративне підприємство «Державна акціонерна компанія «Українське видавничо - поліграфічне об`єднання» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,

в с т а н о в и л а :

у червні 2015 року ПрАТ «Поліграфкнига» КП «ДАК «Укрвидавполіграфія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просило виселити останніх з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення посилаючись на те, що на підставі ордеру ОСОБА_1 на чотири особи (він, дружина, дві дочки) було надано кімнату № 1 та кімнату № 2. Проте останні самовільно зайняли кімнату № 3, яка звільнилася у зв`язку з виселенням попередніх мешканців та на їх вимоги про виселення не реагують, що перешкоджає їм виконати розпорядження про передачу будинку до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 758/6490/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/8826/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що вселення в кімнату № 3 відбулося з відома ПрАТ «Поліграфкнига» та з 01.03.2004 року вони проводили оплату комунальних платежів за 3 кімнати. Влітку 2004 року він провів перепланування та всі три кімнати стали окремою квартирою з окремим санвузлом та окремим входом. Ремонт та перепланування проводилися також зі згоди керуючої будинком та керівництва ПрАТ «Поліграфкнига». Згідно з розпорядженням КМДА від 20.10.2004 року будинок визнано житловим та ПрАТ «Поліграфкнига» не наділено повноваженнями подавати зазначений позов. Крім того суд не звернув уваги на пропуск позовної давності. Впродовж тривалого періоду часу ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача та Подільської РДА в м. Києві із заявами про видачу йому ордеру на зайняття кімнати № 3, однак у видачі такого ордеру йому було відмовлено.

У судовому засіданні відповідачі та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.1998 року було укладено договір оренди між Головним підприємством РВО «Поліграфкнига» та УДСО при ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до умов якого РВО «Поліграфкнига» передала у користування службовцям УДСО при ГУ МВС України в м. Києві житлове приміщення загальною площею 234,74 кв. м., що знаходяться у приміщенні, яке рахується на балансі Головного підприємства РВО «Поліграфкнига» за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно зі списком співробітників полку міліції УДСО при ГУ МВС України в м. Києві, які проживають в гуртожитку по АДРЕСА_2, ОСОБА_1 займає кімнату АДРЕСА_2.

Розпорядженням КМДА від 20.10.2004 року № 1917 «Про використання будинку на АДРЕСА_2 жилим будинком з поквартирним заселенням, прийнято зазначений будинок до комунальної власності територіальної громади м. Києва, надано жилі приміщення в будинку мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку.

Відповідно до розпорядження КМДА від 01.12.2004 року № 2184 «Про використання жилих приміщень у будинку АДРЕСА_2, на виконання розпорядження КМДА від 20.10.2004 року № 1917 надано жилі приміщення у будинку АДРЕСА_2, зокрема, ОСОБА_1 на чотири особи (він, дружина, дві дочки) кімнати № 1 та № 2 жилою площею 28,30 кв. м. (загальна 40,83 кв. м.) у квартирі НОМЕР_1 на 2 поверсі.

На підставі даного розпорядження Головне управління житлового забезпечення КМДА зобов'язане було видати мешканцям відповідні ордери (п.2 Розпорядження). Зокрема ОСОБА_1 отримав ордер на зайняття кімнат АДРЕСА_1 у серпні 2009 року.

З березня 2004 року родина ОСОБА_1 зайняла ще одну звільнену кімнату АДРЕСА_1. При цьому кімнати № 1 і 2 відповідачі займають на підставі розпорядження КМДА № 2184, а в кімнату № 3 вони вселилися самовільно.

Впродовж тривалого періоду часу ОСОБА_1 неодноразово звертався до позивача та Подільської РДА в м. Києві із заявами про видачу йому ордеру на зайняття кімнати № 3, однак у видачі такого ордеру відмовлено.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання за ними права користування спірною кімнатою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не мають ордеру на заняття кімнати № 3, цю кімнату зайняли самовільно, а тому підлягають виселенню з даної кімнати без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 ЖК Української PCP, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі ст. 58 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 цього Кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер.

Згідно із ст. 109 ЖК Української PCP виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення, що передбачено ст. 116 ЖК України.

20.10.2004 року КМДА прийняла розпорядженням № 1917, згідно з яким будівлю АДРЕСА_2 визнано жилим будинком з поквартирним заселенням, прийнято зазначений будинок до комунальної власності територіальної громади м. Києва, доручено Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) забезпечити у встановленому порядку прийняття - передачу будинку, доручено Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надати жилі приміщення в будинку мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку, передати будинок до комунальної власності територіальної громади Подільського району м. Києва.

Відповідно до листа КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 19.06.2014 року за наслідками інвентаризації приміщень житлового будинку по АДРЕСА_2 на предмет відповідності нумерації приміщень до поверхового плану БТІ було виявлено невідповідність нумерації приміщень до поверхового плану у зв`язку з чим неможливо підписання акту приймання - передачі зазначеного будинку у комунальну власність територіальної громади м. Києва до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунальне підприємство просило ПрАТ «Поліграфкнига» терміново привести у відповідність до розпорядчих документів зайняття мешканцями житлових кімнат або їх виселення.

Оскільки саме на позивача покладено обов'язок привести у відповідність до розпорядчих документів зайняття мешканцями житлових кімнат або їх виселення, та без вчинення такий дій неможливо передати будинок у комунальну власність територіальної громади м. Києва доводи апеляційної скарги про те, що ПрАТ «Поліграфкнига» не є належним позивачем та його права не порушено колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна кімната № 3 надавалася сім`ї відповідача у встановленому законом порядку та що йому було надано дозвіл на перепланування кімнат № 1 та № 2 із приєднанням до них кімнати № 3 з облаштуванням окремого входу та окремого санвузла будь - якими доказами не підтверджені.

Більш того, визнання за відповідачами права користування спірною кімнатою було предметом судового розгляду у іншому спорі та рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.06.2016 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права користування спірною кімнатою відмовлено.

Сама по собі сплата відповідачем комунальних послуг за користування трьома кімнатами, включаючи і кімнату № 3 не породжує у нього право постійного користування цією кімнатою.

Визначальним чинником користування спірною кімнатою є законність підстав вселення та користування цією кімнатою.

У даній справі такий порядок дотримано не було. Відповідач разом із сім`єю зайняв спірну кімнату без отримання ордеру на її зайняття та без укладення договору найму. А відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що зайняття спірної кімнати відповідачами здійснено самоправно.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав відмовити у позові за пропуском строку позовної давності, про застосування якої була подана заява, колегія судів вважає безпідставними, оскільки порушення прав позивача є триваючим та підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутні.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, до якої приєдналася ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді