Справа № 357/2357/17 Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/3748/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 42 12.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Данілова О.М.,
за участю секретаря Марченка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, -

встановила:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що проходив службу в Збройних силах України у військовій частині НОМЕР_2 м. Узин, а в подальшому проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 м. Біла Церква. За період служби в Узинському гарнізоні з травня 1993 року по жовтень 2001 року був зарахований на квартирний облік з сім`єю у складі 4 особи з 10.06.1993 року. Наказом міністра оборони України та наказом командира військової частини був звільнений з лав Збройних сил України. Протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2017 року його було перенесено в черзі квартирного обліку разом зі складом сім`ї з 10.06.1993 року на 18.08.1999 року, в зв`язку з тим, що був прописаний в м. Узин з 18.08.1999 року і не має документів, які підтверджують місце реєстрації з 10.06.1993 року. Дане рішення позивач вважає незаконним, оскільки він проживав на час зарахування його на квартирний облік в АДРЕСА_1 у гуртожитку та був зарахований на облік в період служби в Узинському гарнізоні. Позивач просив визнати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2017 року незаконним та зобов`язати відповідача поновити його на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 10.06.1993 року.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року позов задоволено.
Визнано рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, оформлене протоколом № 116 від 10.02.2017 року, про перенесення в черзі квартирного обліку ОСОБА_1 , недійсним.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 м. Біла Церква поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 10.06.1993 року.
Також стягнуто з військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що за Наказом головнокомандувача військово-повітряних сил Збройних Сил України ( по особовому складу) від 21.11.2002 року за № 0380 (а.с.38) та наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 19.12.2002 року за № 294(а.с.39), у відповідності до Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, було звільнено з дійсної військової служби в запас Збройних Сил по ст. 67 п.п. «Б» ( за станом здоров`я) майора ОСОБА_1 ; вислуга років якого складає: в календарному обчисленні 23 роки, в пільговому обчисленні 25 років 8 місяців, з направленням на військовий облік у Білоцерківський ОМВК Київської області. Звільнений з залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.

З виписки з протоколу № 5 від 10.06.1993 року, засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 (ас.28), вбачається, що ОСОБА_1 в складі сім`ї 4 особи було поставлено на квартирний облік.

Також, з матеріалів особової справи позивача ( а.с.27-59) вбачається, що ОСОБА_1 наказом № 104 від 27.05.1993 року був зарахований у списки військової частини НОМЕР_4 , з цього часу проживав за адресою: АДРЕСА_2 . На квартирному обліку перебуває з 10.06.1993 року з сім`єю у складі 4 особи, згідно протоколу № 5. З 2007 року зареєстрований та проживає разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору найму, участі у приватизації житла не приймали.

Також судом встановлено, що рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, яке оформлено протоколом № 116 від 10.02.2017 року (а.с.6), сім`ю майора запасу ОСОБА_1 було перенесено в черзі з 10.06.1993 року на 18.08.1999 року, складом сім`ї 4 особи, на підставі п. 15 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», а саме: «на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті». Враховуючи те, що у разі надання документів, підтверджують місце реєстрації на час зарахування на квартирний облік з 10.06.1993 року рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 буде переглянуто.

Пунктом 3 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року за № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» ( далі Постанова № 470), зобов`язано виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів, профспілкові органи, міністерства, державні комітети і відомства УРСР, а також підприємства, установи, організації незалежно від їх підпорядкованості суворо додержуватися Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР.

Відповідно до п.22 Постанови № 470, Громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради. При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами.

Підставою для зняття позивача з квартирного обліку житлова комісія військової частини зазначила п. 15 Постанови № 470, відповідно до якого на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Зазначені вимоги не поширюються на внутрішньо переміщених осіб, визначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил. Виконавчі комітети обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. При визначенні потреби громадян у поліпшенні житлових умов беруться до розрахунку члени їх сімей, які прожили і мають реєстрацію місця проживання у відповідному населеному пункті не менше встановленого строку (крім подружжя, неповнолітніх дітей і непрацездатних батьків, а також осіб, зазначених у підпункті 8 пункту 13 цих Правил). ( Абзац перший пункту 15 із змінами, внесеними згідно з Постановою РМ N 24 (24-88-п) від 28.01.88, Постановою КМ N 861 ( 861-2016-п ) від 23.11.2016 ).

Відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_4 , оформленого протоколом № 5 від 10.06.1993 року, позивача в складі сім`ї 4 особи було взято на квартирний облік з 10.06.1993 року. Вказане рішення житлової комісії на даний час не скасовано, отже є чинними, а матеріали особової справи містять відомості щодо проживання позивача із сім`єю в м. Узин з 10.06.1993 року.
Слід зазначити, що відповідно п.18 Постанови № 470 передбачено, що у разі потреби виконавчим комітетом сільської, селищної, міської ради або адміністрацією підприємства, установи, організації запитуються інші документи необхідні для вирішення спірного питання щодо перебування особи на квартирному обліку.
Крім того, відповідно до п 8.11. наказу Міноборони від 30 листопада 2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» житлова комісія військової частини наділена повноваженнями приймати рішення щодо: зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; внесення змін до облікових даних військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у зв`язку зі зміною їх сімейного стану, набуття ними права на пільги для отримання житла; погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться від виділеного жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам та розміру; скликання позачергових загальних зборів військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку з: саморозпуском житлової комісії, оголошенням недовіри та виключенням члена (членів) комісії зі складу житлової комісії; ініціюванням проведення довиборів члена (членів) житлової комісії.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Отже, вказаною Інструкцією комісія не наділена повноваженням щодо зарахування на квартирну чергу осіб, які потребують поліпшення житлових умов, іншою датою ніж це визначено рішенням житлової комісії про взяття на облік.
В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірних висновків, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 м. Біла Церква, оформлене протоколом № 116 від 10.02.2017 року, про перенесення в черзі квартирного обліку ОСОБА_1 , є недійсним і тому для захисту прав позивача було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 м. Біла Церква поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 10.06.1993 року.
За ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими у справі обставинами.
Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставин справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
У своїй апеляційній скарзі відповідач не посилається на жодну з підстав, які зазначені в ст. 309 ЦПК України, натомість зазначає обставини, які і так були встановлені судом та вказані у рішенні суду. Апелянтом не надано жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення. Колегія суддів не вбачає інших підстав для скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів
ухвалила:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2017 року залишити без змін.
Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Данілов О.М.