АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8651/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1208/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.,

секретар Лапко Ю.В.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника Управління МВС України в Хмельницькій області ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Управління міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і після уточнення позовних вимог вказував, що 20 червня 2010 року біля 18 год. 10 хв. він, керуючи належним на праві приватної власності ОСОБА_4 мікроавтобусом «ІVЕСО» державний номерний знак НОМЕР_1 та виконуючи пасажирські перевезення по маршруту № 38 „Озерна-Гречани, рухаючись по вул. Камянецькій зі сторони вул. ОСОБА_2 в напрямку до перехрестя вулиць Камянецька- Примакова, при проїзді вище вказаного перехрестя допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_5, пасажирка ОСОБА_6 та пасажирка автобуса «ІVЕСО» ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження. По цьому факту начальником ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_8 було порушено кримінальну справу і обидва автомобілі були визнані речовими доказами та поміщені на арештмайданчик ВДАІ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області. Позивач вказує, що 13.08.2010 року йому було предявлено обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд. Вироком Хмельницького міськрайсуду від 08.05.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року його за предявленим обвинуваченням за ч.1 ст.286 КК України було виправдано за відсутністю в діях складу злочину. Ухвалою судової палати в кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.12.2013 року було відмовлено в задоволенні касаційної скарги заступника прокурора Хмельницької області та залишено в силі постановлені по справі судові рішення.

Позивач вказує, що в звязку з притягненням до кримінальної відповідальності та частими судовими засіданнями, про що стало відомо іншим власникам транспортних засобів, які займаються пасажирськими перевезеннями, він не мав змоги влаштуватись водієм, в звязку з чим протягом 3,5 років вимушений був займатись пошуками випадкових заробітків і отримуваних коштів було недостатнім для належного існування та утримання сімї, а тому розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 150 000 грн. І, посилаючись на ст. 1176 ЦК України та Закон "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" ОСОБА_1 просив суд стягнути в солідарному порядку із УМВС У в Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на його користь 150000 грн. моральної шкоди, 15000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги в кримінальній справі та 8000 грн. витрат по наданню правової допомоги в даній справі, а всього 173000 грн..

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 53650грн. втраченого заробітку залишено без розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 січня 2017 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено прокуратуру Хмельницької області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору Управління МВС України в Хмельницькій області про відшкодування витрат на правову допомогу під час розгляду кримінальної справи в сумі 15000грн. закрито.

Позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через ОСОБА_9 казначейську службу України на користь ОСОБА_1 113 032 грн. відшкодування моральної шкоди та 2961,82 грн. витрат на правову допомогу у цивільній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судовий збір віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 казначейська служба України вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим та посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні. На думку апелянта, ОСОБА_1, визначаючи ОСОБА_9 казначейську службу України відповідачем у справі, не довів та не обґрунтував, яку саме шкоду, протиправними діями чи бездіяльністю завдано останньому органом Казначейства. Ототожнення позивачем ОСОБА_9 Україна з державним органом Державною казначейською службою України апелянт вважає помилковим, адже згідно положень ч.2 ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, якою і є ДКСУ, не відповідають за зобовязаннями держави, а тому ОСОБА_9 казначейська служба України є неналежним відповідачем у справі. Також апелянт посилається на те, що позивачем під час розгляду справи не обґрунтовано та не доведено загальні підстави відшкодування моральної шкоди, а саме: протиправність дій та причинно-наслідковий зв'язок між протиправністю дій відповідача і моральною шкодою. Апелянт вказує, що ОСОБА_9 казначейська служба України не перебувала із позивачем у цивільно - правових відносинах, а тому не завдавала і не могла завдати останньому шкоди (моральної немайнової), чи будь-яких інших втрат. Крім того, апелянт вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано документально підтвердженого розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги, а рішення суду в цій частині ухвалено без належного зясування обставин справи.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник УМВС У в Хмельницькій області підтримав апеляційну скаргу, з підстав у ній наведених і просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Представник Державної казначейської служби України, позивач ОСОБА_1, які в установленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Встановлено, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27.04.2017 року в частині закриття провадження у справі сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, що викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що за результатами розслідування слідчим ВР ДТП СВ Хельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_1 13.08.2010 року було притягнуто у якості обвинуваченого та предявлено обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 20.06.2010 року біля 18 год. 10 хв. він, керуючи належним на праві приватної власності ОСОБА_4 мікроавтобусом «ІVЕСО» д.н.з. НОМЕР_1 та виконуючи пасажирські перевезення по маршруту № 38 „Озерна-Гречани, рухаючись по вул. Камянецькій зі сторони вул. ОСОБА_2 в напрямку до перехрестя вулиць Камянецька- Примакова, при проїзді вище вказаного перехрестя, в порушення п.п. 1.3,1.5,8.7.3, 8.10,16.3 ПДР допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5, що рухався по вул. Примакова зі сторони вул. Соборної в напрямку до вул. Шестакова, який виконував проїзд перехрестя вулиць Камянецька - Примакова. Внаслідок цього зіткнення водій автомобіля «Daewoo Lanos» ОСОБА_5, пасажирка ОСОБА_6 та пасажирка автобуса «ІVЕСО» ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

По цьому факту начальником ВР ДТП СВ Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_8 було порушено кримінальну справу.

Вироком Хмельницького міськрайсуду від 08.05.2013 року ОСОБА_1 за предявленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23.07.2013 року залишено без змін вирок Хмельницького міськрайсуду від 08.05.2013 року. Ухвалою судової палати в кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05.12.2013 року було відмовлено в задоволенні касаційної скарги заступника прокурора Хмельницької області та залишено в силі постановлені по справі судові рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 35 місяців і 10 днів (з часу предявлення обвинувачення 13.08.2010 року і по час набрання законної сили виправдувальним вироком суду 23.07.2013 року).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що з врахуванням вимог закону та встановлених обставин справи ОСОБА_1 має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку з незаконним притягненням, як обвинуваченого і розмір цієї шкоди визначається, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення і до набрання виправдувальним вироком законної сили. І суд стягнув із Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача 113032 грн. на відшкодування моральної шкоди, вирахувавши вказаний розмір із установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом і також судом стягнуто 2961,82грн. витрат на правову допомогу.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Положеннями ст. 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду, встановлюється законом.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» установлює випадки, умови та поряд відшкодування шкоди.

Як слідує із п. 1 ст. 1, п. 5 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. ч. 2, 3 ст. 13 вказаного Закону).

В силу положень ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 вказаного вище Закону).

Згідно п.п. 3,4 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", що затверджений наказом Міністерства юстиції України, генеральної прокуратури України, міністерства фінансів України від 04.03.1996 року №6/5/3/41, передбачено, що право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до розяснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

В силу положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» передбачено, що з 1 січня 2017 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 3200 гривень.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність рішення суду в частині задоволення позовних вимог до Державної казначейської служби України є такими, що не заслуговують на увагу.

Як вбачається із резолютивної частин оскаржуваного рішення, судом стягнуто кошти саме з Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через ОСОБА_9 казначейську службу України, а не з Державної казначейської служби.

Відповідно до п. 1 Положення про ОСОБА_9 казначейську службу України, що затверджене Указом Президента України від 13.04.2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ОСОБА_9 казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що проводить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем не обґрунтовано та не доведено підстави відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди є такими, що не заслуговують на увагу, адже позивачем в уточненій позовній заяві від 25.01.2017 року викладено обґрунтування підстав щодо відшкодування моральної шкоди з посиланням на положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» та на положення ст.ст. 23, 1176 ЦК України. Щодо доведеності обставин справи, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково задовольняючи позов, вірно виходив з того, що ОСОБА_1 має право на відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету моральної шкоди, яка була йому заподіяна в зв'язку з незаконним притягненням як обвинуваченого, що підтверджується вироком Хмельницького міськрайонного суду від 08.05.2013 року, що набрав законної сили 23.07.2013 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди було порушено вимоги ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду» є безпідставними, адже при визначенні саме розміру моральної шкоди суд керувався положеннями ст. 13 вказаного Закону та виходив з мінімального розміру заробітної плати, що діяв на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред'явлення обвинувачення і до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що суд першої інстанції без належного зясування обставин справи та розрахунку витраченого на надання правової допомоги часу стягнув на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги, колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.48 Постанови № 10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Положеннями ч. 1 ст. 1176 ЦК України встановлено, що шкода у цих випадках відшкодовується державою.

Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення про ОСОБА_9 казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України № 460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що на правову допомогу у вищевказаній справі ОСОБА_1 витратив 8000грн., що підтверджується квитанцією №17 від 15.03.2016 року ( а.с. 8).

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України представником позивача надано суду розрахунок витрат по наданню юридичної допомоги ОСОБА_1 і апеляційний суд у відповідності до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів, приймає до уваги як доказ вказаний розрахунок, відповідно до якого адвокатом ОСОБА_2 надано правову допомогу ОСОБА_1 у вигляді надання консультацій, розяснень законодавства 1 год., складання позовної заяви 3год., формування пакету документів для подачі до суду 30хв. та 2год. 30 хв. участь у судових засіданнях (а.с. 174).

Оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"), тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цій справі складає 4 323, 20 грн. (1544 грн. х 0,4 х 7 год.).

І, оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково (на 68,51% ), тому судом першої інстанції правомірно стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог саме у сумі 2 961, 82 грн. (4 323, 20 грн. х 68,51%:100).

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи зазначені висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки та незгоди з висновками суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_10

Судді /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

_______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Справа № 22ц/792/1208/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія:59