Справа № 453/1397/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/783/4591/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Фейір К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Кам»нки ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

02.11.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, третя особа Кам»янка ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила встановити факт належності її батькові прізвища Кам»янка ОСОБА_5 на відміну від зазначеного в свідоцтві про смерть, виданого 17.05.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, прізвища ОСОБА_6, та визнати за нею право власності на житловий будинок 1968 року побудови, зазначений в технічному паспорті, виготовленому Стрийським МБТІ 17.06.2016 року під. літерою «Д-1», загальною площею приміщень - 74,9 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що позначені відповідно літерами Е та Ж за адресою: с. Межиброди, вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті її батька - Кам»янки ОСОБА_5, який помер 10.12.2015 року.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що на день смерті батька - Кам»янки Г.Г. йому належав житловий будинок в с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області. Будинок він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_7»янка ОСОБА_8, яка померла 12.06.1974 року. 1/2 частина житлового будинку належала Кам»янці ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.10.1958 року та 1/2 частина - на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.06.1964 року.

За життя Кам»янка ОСОБА_8 20.06.1964 року склала заповіт, яким житловий будинок з господарськими будівлями в рівних частках заповіла сину ОСОБА_7»янці ОСОБА_5 та онукам Кам»янці ОСОБА_9, Кам»янці ОСОБА_3, Кам»янці ОСОБА_10, Кам»янці ОСОБА_11.

Усі спадкоємці за заповітом, крім Кам»янки Г.Г. (її батька), відмовились від спадщини, а саме не вчинили дії відповідно до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, норма якого діяла на той час. Батько спадщину прийняв, однак в силу різних причин не встиг виготовити правовостановлюючі документи на будинок на своє ім»я. 10.12.2015 року Кам»янка ОСОБА_5 помер. Після смерті батька ОСОБА_7»янки ОСОБА_5 вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, у свідоцтві про смерть спадкодавця Кам»янка ОСОБА_5, виданого 17.06.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області допущена помилка у прізвищі батька, а саме - замість Кам»янка, зазначено ОСОБА_6.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_2 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третьої особи Кам»янки ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

Вважає його в частині відмови у визнанні права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування необґрунтованим, незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у визнанні права власності на житловий будинок в порядку спадкування після смерті спадкодавця Кам»янки ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що вказаний будинок не належав на праві власності померлому. Відповідно до роз»ясень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» право власності на житловий будинок, збудований громадянином виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ОСОБА_12. Оскільки, в матеріалах справи знаходиться витяг з погосподарської книги, що власником спірного будинку 1969 року побудови є спадкодавець Кам»янка ОСОБА_5, відмова суду першої інстанції у задоволенні позову з підстав відсутності доказів про належність житлового будинку спадкодавцю є помилковою. Вважає, що факт наявності запису в погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинок в сільській місцевості. Крім того, зазначає, що до матеріалів справи долучено відмову нотаріуса у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю нерухоме майно. Звертає увагу суду на те, що відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину є підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з відповідним позовом.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в частині визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 1268 ЦК України передбачено право спадкоємця за заповітом чи за законом право прийняти або не прийняти спадщину.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що житловий будинок № 7 в смт. В.Синьовидне по вул. Стефаника, колишня Межиброди, 92, Стрийського району Львівської області належав на праві власності матері спадкодавця Кам»янки ОСОБА_5 - Кам»янці ОСОБА_8. ? частина будинку належала Кам»янці М.І. на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 30.10.1958 року виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної ОСОБА_12 депутатів трудящих; іншу 1/2 частину будинку Кам»янка ОСОБА_8 успадкувала після смерті свого чоловіка Кам»янки ОСОБА_13, який помер 25.09.1963 року.

20.06.1964 року Кам»янка ОСОБА_8 склала заповіт, відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями, що в смт. В Синьовидне по вул. Стефаника, 7, Стрийського району Львівської області заповіла сину ОСОБА_7»янка ОСОБА_5, та онукам Кам»янці ОСОБА_9, Кам»янці ОСОБА_3, Кам»янці ОСОБА_10, Кам»янці ОСОБА_11.

12.06.1974 року Кам»янка ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №312466.

ОСОБА_7»янка ОСОБА_5 помер 10.12.2015 року, свідоцтво про смерть серії І-СГ №420590.

З довідки, виданої Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 11.07.2016 року №1454 вбачається, що відповідно до даних технічного архіву Стрийського МБТІ жилий будинок «А-1», який знаходиться в с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, та на який право власності було зареєстровано за Кам»янка ОСОБА_8 (реєстр. №428) - знесено.

На житловий будинок літ. «Д-1» право власності не зареєстровано.

Відповідно до витягу із погосподарської книги №2 за 2011-2015 роки, виданого Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області вих. №02-21/1277 від 17.06.2016 року, власником житлового будинку, який побудовано в 1969 році та знаходиться за адресою с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, являється померлий Кам»янка ОСОБА_5.

За заявою позивача ОСОБА_2 від 17.05.2016 року Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті ОСОБА_7»янки ОСОБА_5 (батька позивача), який помер 10.12.2015 року заведено спадкову справу № 98/2016 р. У заяві про прийняття спадщини ОСОБА_2 зазначила, що інших спадкоємців першої черги, крім неї, немає.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4, громадянки РФ, адресована Верхньосиньовидненській селищній раді Сколівського району Львівської області про намір прийняти спадщину після смерті батька ОСОБА_7»янка ОСОБА_5.

За положеннями гл.7 Закону «Про нотаріат» та п.п. 4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. N 296/5 нотаріус обовязково перевіряє склад спадкового майна та видає свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, лише після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо його належності спадкодавцеві, тобто, якщо право власності спадкодавця на це майно було зареєстроване ним за життя.

Відповідно до законодавства колишнього СРСР, державній реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. наказом Мінкомун госпу УРСР від 31 січня 1966 р., втратив чинність 13.12.95 р.).

У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом внесення до погосподарської книги сільської ради відповідного запису та відкриття рахунку на ім'я забудовника.

Інших правовстановлювальних документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Згідно Указу Президії Верховної ОСОБА_12 Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», усі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до набрання чинності цим Указом і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що: умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об»єкти нерухомого майна, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку; якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування; витяг із погосподарської книги №2 за 2011-2015 року, виданий Верхньосиньовидненською селищною радою Сколівського району Львівської області вих. №02-21/1277 від 17.06.2016 року, зі змісту якого вбачається, що власником житлового будинку, який побудовано 1969 році та знаходиться за адресою с. Межиброди по вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, являється померлий Кам»янка ОСОБА_5 не містить інформації, з якого часу спірне будинковолодіння рахується за Кам»янка ОСОБА_5; витяг з погосподарської книги містить суперечливу інформацію щодо належності житлового будинку, оскільки згідно довідки Стрийського МБТІ від 11.07.2016 року за №1454 на житловий будинок літ. «Д-1» в с. Межиброди, вул. Стефаника, 2, Сколівського району Львівської області, право власності на будинок не зареєстровано; технічний паспорт на житловий будинок №2 по вул. Стефаника в с. Межиброди, Сколівського району Львівської області оформлено на ОСОБА_2, технічні паспорти, які були б оформлені на Кам»янка ОСОБА_8 чи Кам»янка ОСОБА_5 суду позивачкою не надано.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 1.07.2004), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, що на момент виникнення права діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Тому, висновки районного суду в тій частині, що позивачка не довела, що спадкодавцеві Кам»янка ОСОБА_5 на день смерті належав будинок № 2 з господарськими спорудами в с. Межиброди, вул. Стефаника, Сколівського району Львівської області є помилковими та передчасними, оскільки такі суперечать чинному законодавству, що регулював порядок набуття права власності на жилі будинки, споруди у 1969 році (час побудови будинку), зокрема Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 р. та підтверджується даними погосподарської книги с. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області.

Враховуючи, що на момент виникнення права власності у спадкодавця Кам»янки Г.Г. на житловий будинок № 2 в с. Межиброди, вул. Стефаника, Сколівського району Львівської області, чинне законодавство УРСР такої реєстрації не передбачало, можливість зареєструвати право власності на будинок втрачена зі смертю спадкодавця Кам»янки Г.Г., колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на визнання права власності в порядку спадкування на зазначене майно підлягало б судовому захисту у випадку надання позивачем суду доказів того, що померлий 10.12.2015 року Кам»янка ОСОБА_5 щодо якого вона є спадкоємцем першої черги по закону є її батьком, відмови нотаріуса в оформленні її спадкових прав та при умові залучення до участі у справі в якості сторони усіх спадкоємців першої черги по закону, права та інтереси яких можуть бути порушені судовим рішенням, зокрема ОСОБА_4, яка заявила про свій намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_7»янки Г.Г.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №98/2016 р., заведеної після смерті ОСОБА_7»янка ОСОБА_5, який помер 10.12.2015 року, відмова нотаріуса в оформленні права ОСОБА_2 на спадщину в матеріалах спадкової справи відсутня, а наявний у матеріалах справи лист Сколівської державної нотаріальної контори № 366/01-16 від 15.06.2016 року не може вважатися відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії оформленні ОСОБА_14 свідоцтва про право на спадщину за законом.

Враховуючи, що судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, за недоведеності на даний час її права на пред»явлення позову, та відсутності відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що не позбавляє її після усунення цих недоліків повторно звернутися до суду, колегія суддів прийшла до висновку про можливість залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_12