Справа № 2-3896/10
Провадження № 6/521/125/17
У Х В А Л А

Іменем України

26 липня 2017 року

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа №2- 3896/10, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 24 листопада 2010 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до договорів кредиту, таким що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Представник ОСОБА_7 ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа №2- 3896/10 виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 24 листопада 2010 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до договорів кредиту, таким що не підлягає виконанню, посилаючись на таке.

21 вересня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2010 року набрало законної сили 04 жовтня 2010 року. 24 листопада 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по цій справі. Відповідно до судового рішення і виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 14 лютого 2017 року розпочато примусове виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси на підставі виконавчого листа №2-3896/10 від 24 листопада 2010 року шляхом опису квартири та накладення арешту на квартиру яка знаходиться в іпотеці ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» по договору іпотеки від 13 червня 2007 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_8, по реєстраційному запису в реєстрі іпотек №13003819 від 14 червня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1. Дії державної виконавчої служби і вимоги стягувача ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» не відповідають діючому законодавству.

Так, згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання (повернення заборгованості по кредитам) іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про виконання зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Попереджень про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_2 не отримував, судовим рішенням з нього стягнуті тільки грошові кошти без звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 грудня 1999 року п. 3.6.2 державний виконавець в 3-х денний строк з дня надходження виконавчого листа здійснює виконавче провадження. Виконавчий лист ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» наданий 24 листопада 2010 року. Постанова державної виконавчої служби від 14 лютого 2017 року з посиланням на те, що служба діє відповідно до виконавчого листа від 24 листопада 2010 року ухвалена з порушенням вказаної вище Інструкції, через 7 років і 3 місяці після отримання виконавчого листа. Відповідно до п. 3.7.1. вказаної Інструкції державний виконавець зобов'язаний провести виконання судового рішення протягом 6 місяців. У ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» з часу вступу рішення суду в законну силу і отримання виконавчого листа було 3 роки для виконання судового рішення. Вказаний строк закінчився 24 листопада 2013 року. Постанова державного виконавця ухвалена після закінчення строку вимоги стягувача.

У разі, якщо рішення суду не виконане протягом двох місяців з дня ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим державний виконавець зобов'язаний був звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення. Вказані процесуальні норми ні державна виконавча служба, ні ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» не виконали. Стягувач в зв'язку з бездіяльністю виконавчої служби відповідно до вимог ст. 383 ЦК України не вертався до суду з відповідною скаргою на бездіяльність виконавчої служби. Примусове виконання судового рішення здійснюється у межах позовної давності. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В зв'язку з чим, виконавчий лист № 23896 виданий ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» 04 листопада 2010 року втратив свою правову чинність. Ані ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6», ані державна виконавча служба рішення суду Малиновського району м. Одеси від 12 вересня 2010 року не виконали на протязі 7 років, з заявами до суду про поновлення строку стягування не звертались.

ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» надав до суду заперечення на заяву, в якій просив відмовити, зазначивши, що 21 вересня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення в справі за позовом ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитними договорами та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі ОД АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до кредитного договору, за яким позовні вимоги Банку були задоволені і виданий виконавчий лист № 2-3896/10 24 листопада 2010 року на звернення стягнення за кредитним договорами № 014/0030/74/76499 від 12 червня 2007 року і № 014/0030/74/79001 від 27 липня 2007року. Дане рішення не було оскаржуване зі сторони Заявника і на даний момент воно вступило в законну силу і підлягає виконанню, так як заборгованість за кредитними договорами не погашена.

Заявник посилаючись на ст. 35 Закону України «Про іпотеку», проте, ця стаття відноситься до провадження за подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте Банком було подано позовну заяву № 5-2/2380 від 04 грудня 2008 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Це різні за предметом судові провадження, які мають різні за характером процесуальні процедури. Зі сторони Банку в рамках судового провадження за позовом про стягнення заборгованості протягом 6 місяців до подання даного позову були направлені документи, а тому, в даному випадку жодних порушень зі сторони Банку на даному етапі судового провадження не було.

Заявник стверджує, що так як виконавчий документ № 2-3896/10, виданий

Малиновським районним судом м. Одеси, був поданий 24 листопада 2010 року до ВПВР

управління ДВС ГУЮ в Одеській області, а державний виконавець виніс постанову 14

лютого 2017 року, то були порушені строки пред'явлення виконавчого листа, які згідно з

Інструкції про проведення виконавчих дій становлять 3 роки. Проте, заявником не вірно розтлумачено дану норму, а саме, 3 роки - це строк для Банку, протягом якого він повинен пред'явити виконавчий документ до виконання, а не строк для виконавчої служби, протягом якого вона зобов'язана виконати даний виконавчий лист. 10 лютого 2011 року до Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ Стягувачем було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження № 1-4/982 і заяву про відкриття виконавчого провадження № 1-4/983, 18 вересня 2011 року головним державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_9 було винесено Постанову про повернення виконавчого документу № В-8/920, в зв'язку з не авансуванням витрат стягувачем. 04 листопада 2011 року головним державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_10 було винесено Постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження. 06 вересня 2012 року - Стягувачем було направлено заяву про відкриття провадження з проханням накласти арешт на все майно боржника.

09 серпня 2008 року даним ВПВР було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33785715. 07 грудня 2012 року в даному виконавчому провадженні було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців на заставне майно, яке реалізовувалось на прилюдних торгах. 27 листопада 2013 року Банком було повторно направлено заяву про відкриття виконавчого провадження і 05 грудня 2013 року даним ВПВР було відкрито виконавче провадження винесенням Постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 41057012, ВП № 41057565. 30 травня 2014 року головним державним виконавцем ВПВР ОСОБА_10 були винесено Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 41057012, ВП № 41057565. 15 грудня 2015 року начальнику ВПВР було направлено заяви про відкриття виконавчого провадження, після чого 25 грудня 2015 року головним державним виконавцем ВПВР ОСОБА_11 було винесено Постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49725885, ВП № 49725712. Після усунення недоліків 21 вересня 2016 року Банком було повторно направлено Заяви про відкриття виконавчого провадження. І 04 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження, про що старшим державним виконавцем було винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52438918, ВП № 52438908. Виконавче провадження тривало безперервно з 2010 року і зі сторони органів державної виконавчої служби не було бездіяльності щодо виконання виконавчого документа № 2-3896/10 від 24 листопада 2010 року. Крім того, Інструкція, на яку посилається заявник втратила свою чинність, так само, як і Закон України «Про виконавче провадження», на який посилається заявник. Тому, жодних порушень щодо строків виконання виконавчого листа зі сторони ні Банку, ні державного виконавця не було порушено.

Заявник посилається на ст. 373 ЦПК і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» і зазначає, що державний виконавець зобов'язаний був звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Проте, заявник посилається на норми Закону «Про виконавче провадження», який втратив чинність і зі сторони державного виконавця не було порушено жодних норм чинного законодавства. Державний виконавець діяв відповідно до ч, ч. 2, 3, 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, державний виконавець мав право здійснити звернення на майно в рамках примусового виконавчого провадження за позовом про звернення стягнення за кредитними договорами і не потрібно було відкривати провадження окремо для звернення на предмет іпотеки. Звідси, в Банку не було потреби для подання скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Отже, зі сторони Банку також не було порушено жодних норм чинного законодавства. Згідно з ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» написання скарг на дії чи бездіяльність державного виконавця це є право, а не обовязок. Тому, вказувати, що ОСОБА_5 порушив норми законодавства через те, що не подав скаргу, є не доцільним.

Головне територіальне управління юстиції в Одеській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надав до суду заперечення на заяву, в якій просив відмовити, зазначивши, що на виконанні в відділі перебуває виконавче провадження (ЄДРВП 52438908) з примусового виконання виконавчого листа №2-3896 виданий. 24 листопада 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі. Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» залишку заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 3051684,25 грн. Стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_12 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» судові витрати з кожного в загальному розмірі 1730,0 грн.

На підставі ст. ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній, на той момент) державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії якої направлено боржнику щодо необхідності виконання вимог виконавчого документу у 7-ми денний строк з дня винесення даної постанови: стягувачеві - до відома. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простого кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа, стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно актів державного виконавця від 16 листопада 2011 року, 25 листопада 2011 року, та 30 листопада 2011 року боржник ОСОБА_2 державного виконавця та представника стягувача до квартири не впускає, перешкоджає проведенню виконавчих дій, що перешкоджає державному виконавцеві у виконанні рішення суду. З метою забезпечення реального та своєчасного виконання рішення суд, державним виконавцем відділу, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення, заборони на його відчуження від 09 листопада 2016 року. Згідно інформації РСЦ в Одеській області МВС України за ОСОБА_2 зареєстрований причіп, враховуючи наведене, керуючись ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 02 червня 2016 року), державним виконавцем відділу винесено постанову про розшук майна боржника від 17 січня 2017 року. Державним виконавцем відділу складено акт опису й арешту майна, належного боржнику на праві власності. Враховуючи викладене, виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №2-3896/10 тривають в межах Закону України «Про виконавче провадження». Даний виконавчий документ пред'являвся на примусове виконанні, 25 грудня 2015 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону передбачено, що виконавчі документи можуть бути

пред'явлені до виконання в такі строки: і) посвідчення комісій по трудових спорах,

постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно ст. 23 Закону 1. Строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред'явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 2. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Враховуючи наведене, стягувачем було надано заяву про відкриття виконавчого провадження до відділу 30 вересня 2016 року, тобто строк на примусове виконання пропущений не був.

ОСОБА_2 надав до суду доповнення до заяви, в якій зазначив, що ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» надав до суду заперечення на заяву представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_13 про визнання виконавчого листа № 2-3896/10 від 24 листопада 2010 року виданого Малиновськии районним судом м. Одеси, таким що не підлягає виконанню. В своєму запереченні на заяву представника ОСОБА_2 В,В., представник ПАТ «ОСОБА_5 банк ОСОБА_6» ОСОБА_14 звертає увагу суду на те, що рішення суду Малиновського району м. Одеси вступило в законну силу, і підлягає виконанню в зв'язку з тим, що заборгованість по кредитним договорам боржниками не погашена. Крім цього представник банку зазначає, що за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси з боржників була стягнута сума заборгованості без звернення стягнення на предмет іпотеки. Це відповідає дійсності, між тим виконавча служба здійснила опис і накладання арешту на квартиру боржника, яка знаходиться в іпотеці від 14 червня 2007 року.

Представник банку звертає увагу суду та той факт, що заявник про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в підтвердження своєї вимоги посилається на норми Закону «Про виконавче провадження» та Інструкцію про проведення виконавчих дій є неправомірним в зв'язку з ти, що вказані норми втратили свою чинність. Тому представник банку вважає що жодних порушень щодо строків виконання виконавчого листа зі сторони банку і державного виконавця не було порушено. Такі твердження представника банку не відповідають вимогам як закону України«Про виконавче провадження», який втратив свою чинність в 2016 році так і новому Закону України «Про виконавче провадження» ВВР 2016 року №30. Ст. 2 п. 7 вказаного нового закону встановлена розумність строків виконавчого провадження. Ч. 2 п. 2 закону встановлює, що пропущення строку встановленого законом пред'явлення виконавчого документу до виконання повертається стягувачу. Строки у виконавчому проваджені встановлені Розділом 2 ст. 12 вказаного закону. Виконавчі документи можуть бути пред'явленні до виконання на протязі 3-х років з наступного дня після вступу рішення в законну силу. Ч. 5 ст. 12 встановлено, що у разі повернення виконавчого листа стягувачу у зв'язку з неможливістю виконання рішення строк пред'явлення такого документа до виконання встановлюється з дня його повернення. В своєму заперечені на заяву ОСОБА_2 стягувач посилається на те, що 04 листопада 2011 року йому повернули виконавчий лист не в зв'язку з неможливістю виконання рішення, а в зв'язку з не авансуванням витрат стягувача. Стягувач стверджує, що 07 грудня 2012 року виконавчий лист вдруге йому повертався в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців на заставне майно, яке реалізовувалось на прилюдних торгах. Ніяких доказів відносно проведення прилюдних торгів стягувач суду не надав. Проте стверджує, що 27 листопада 2013 року стягувач повторно направив заяву про відкриття виконавчого провадження, яке за його твердженням було повторно відкрите 05 грудня 2013 року відповідно до постанови від 30 травня 2014 року, 25 грудня 2015 року була винесена постанова про відмову у відкритті провадження, а 04 жовтня 2016 року було знову відкрито виконавче провадження. Доказів відносно вказаних маніпуляцій з відкриттям та закриттям виконавчого провадження стягувач суду не надав. Якими правовими підставами керувалась виконавча служба при виконанні виконавчого провадження не зрозуміло.

14 лютого 2017 року виконавча служба розпочала примусове виконання рішення суду від 24 листопада 2010 року шляхом опису та арешту іпотечної квартири. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 діючого закону «Про виконавчу службу» опис та арешт майна здійснюється не пізніше 5-ти днів після встановлення місця знаходження майна. Місцезнаходження майна було відомо стягувачу і виконавчої служби після вступу рішення суду в законну силу ще в 2011 року. Стягувач не звертає уваги на вимоги ч. 5 ст. 37 діючого закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої повернення виконавчого документа не позбавляє права стягувача повторно надати виконавчий документ до виконання . але протягом строків встановлених законом, тобто на протязі 3-х років. Вказаний строк стягувач пропустив ще в 2014 року. Виконавча служба повинна діяти відповідно до вимог закону також в межах 3-х років після набрання законної сили судового рішення. Таким чином, заперечення на заяву ОСОБА_15 є безпідставними, а заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає задоволенню.

Представник ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив відмовити заявнику у задоволенні його заяви у повному обсязі та скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року про зупинення стягнення за виконавчими листами №2-3896/10 виданого Малиновським районним судом м. Одеси.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву ОСОБА_2 не обґрунтованою та такою, яку необхідно залишити без задоволення з наступних причин.

В Малиновському районному суді м. Одеси перебувала цивільна справа №2-3896/2010 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до договорів кредиту.

21 вересня 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» задоволено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2010 року набрало законної сили 04 жовтня 2010 року.

24 листопада 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист по цій справі.

На виконанні в відділі перебуває виконавче провадження (ЄДРВП 52438908) з примусового виконання виконавчого листа №2-3896 виданий. 24 листопада 2010 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі. Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» залишку заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 3051684,25 грн. Стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_12 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» судові витрати з кожного в загальному розмірі 1730,0 грн.

ОСОБА_2 посилаючись на ст. 35 Закону України «Про іпотеку», вказує, що у разі порушення основного зобов'язання іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про виконання зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, ця стаття відноситься до провадження за подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте Банком було подано позовну заяву № 5-2/2380 від 04 грудня 2008 року про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Це різні за предметом судові провадження, які мають різні за характером процесуальні процедури.

Зі сторони Банку в рамках судового провадження за позовом про стягнення заборгованості протягом 6 місяців до подання даного позову були направлені такі документи:

- Попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 4-21/7-1562 від 27 серпня 2008 року (ОСОБА_2);

- Попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 4-21/7-1564 від 27 серпня 2008 року (ОСОБА_7);

- Претензія про порушення забезпеченого порукою зобов'язання № 4-2-1/7-1563 від

28 серпня 2008 року (ОСОБА_7);

- Претензія про порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання за кредитним

договором № 4-2-1/7-1560 від 28 серпня 2008 року (ОСОБА_2).

Тому, в даному випадку жодних порушень зі сторони Банку на даному етапі судового провадження не було.

ОСОБА_2 стверджує, що так як виконавчий документ № 2-3896/10, виданий Малиновським районним судом м. Одеси, був поданий 24 листопада 2010 року до ВПВР управління ДВС ГУЮ в Одеській області, а державний виконавець виніс постанову 14 лютого 2017 року, то були порушені строки пред'явлення виконавчого листа, які згідно з Інструкції про проведення виконавчих дій становлять 3 роки.

Проте, заявником не вірно розтлумачено дану норму, а саме, 3 роки - це строк для Банку, протягом якого він повинен пред'явити виконавчий документ до виконання, а не строк для виконавчої служби, протягом якого вона зобов'язана виконати даний виконавчий лист.

Ч. 1 ст. 12 чинного Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Також в ч. ч. 4, 5 ст. 12 цього ж закону зазначається, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред'явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

10 лютого 2011 року до Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ Стягувачем було направлено заяву про відкриття виконавчого провадження № 1-4/982 і заяву про відкриття виконавчого провадження № 1-4/983, 18 вересня 2011 року головним державним виконавцем Другого Малиновського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_9 було винесено Постанову про повернення виконавчого документу № В-8/920, в зв'язку з не авансуванням витрат стягувачем.

04 листопада 2011 року головним державним виконавцем ВПВР управління ДВС ГУЮ в Одеській області ОСОБА_10 було винесено Постанову про прийняття до виконання виконавчого провадження.

06 вересня 2012 року - Стягувачем було направлено заяву про відкриття провадження з проханням накласти арешт на все майно боржника.

09 серпня 2008 року даним ВПВР було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 33785715.

Згідно актів державного виконавця від 16 листопада 2011 року, 25 листопада 2011 року, та 30 листопада 2011 року боржник ОСОБА_2 державного виконавця та представника стягувача до квартири не впускає, перешкоджає проведенню виконавчих дій, що перешкоджає державному виконавцеві у виконанні рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2012 року надано дозвіл державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Одеській області на проникнення до житла боржника ОСОБА_2, а саме до квартири АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

07 грудня 2012 року в даному виконавчому провадженні було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в зв'язку з відсутністю зареєстрованих покупців на заставне майно, яке реалізовувалось на прилюдних торгах.

27 листопада 2013 року Банком було повторно направлено заяву про відкриття виконавчого провадження і 05 грудня 2013 року даним ВПВР було відкрито виконавче провадження винесенням Постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 41057012, ВП № 41057565.

30 травня 2014 року головним державним виконавцем ВПВР ОСОБА_10 були винесено Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 41057012, ВП № 41057565.

15 грудня 2015 року начальнику ВПВР було направлено заяви про відкриття виконавчого провадження, після чого 25 грудня 2015 року головним державним виконавцем ВПВР ОСОБА_11 було винесено Постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 49725885, ВП № 49725712.

Після усунення недоліків 21 вересня 2016 року Банком було повторно направлено Заяви про відкриття виконавчого провадження.

04 жовтня 2016 року було відкрито виконавче провадження, про що старшим державним виконавцем було винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 52438918, ВП № 52438908.

З метою забезпечення реального та своєчасного виконання рішення суд, державним виконавцем відділу, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення, заборони на його відчуження від 09 листопада 2016 року.

Згідно інформації РСЦ в Одеській області МВС України за ОСОБА_2 зареєстрований причіп, враховуючи наведене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу винесено постанову про розшук майна боржника від 17 січня 2017 року. Державним виконавцем відділу складено акт опису й арешту майна, належного боржнику на праві власності.

Отже, у зв'язку з вищенаведеним, виконавче провадження тривало безперервно з 2010 року і зі сторони органів державної виконавчої служби не було бездіяльності щодо виконання виконавчого документа № 2-3896/10 від 24 листопада 2010 року.

Стягувачем було надано заяву про відкриття виконавчого провадження до відділу 30 вересня 2016 року, тобто строк на примусове виконання пропущений не був.

Крім того, Інструкція, на яку посилається заявник втратила свою чинність, так само, як і Закон України «Про виконавче провадження», на який посилається заявник. Тому, жодних порушень щодо строків виконання виконавчого листа зі сторони ні Банку, ні державного виконавця не було порушено.

Заявник посилається на ст. 373 ЦПК і ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» і зазначає, що державний виконавець зобов'язаний був звернутись до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим.

Проте, заявник посилається на норми Закону «Про виконавче провадження», який втратив чинність і зі сторони державного виконавця не було порушено жодних норм чинного законодавства.

Державний виконавець діяв відповідно до ч, ч. 2, 3, 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: «Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника».

Тому, державний виконавець мав право здійснити звернення стягнення на майно в рамках примусового виконавчого провадження за позовом про звернення стягнення за кредитними договорами і не потрібно було відкривати провадження окремо для звернення на предмет іпотеки.

Звідси, в Банку не було потреби для подання скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця. Отже, зі сторони Банку також не було порушено жодних норм чинного законодавства.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» написання скарг на дії чи бездіяльність державного виконавця це є право, а не обовязок. Тому, вказувати, що ОСОБА_5 порушив норми законодавства через те, що не подав скаргу, є не доцільним.

Судом встановлено, що заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа №2- 3896/10 виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 24 листопада 2010 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до договорів кредиту, таким що не підлягає виконанню необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Під час розгляду заяви ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року зобовязано Головне управління юстиції в Одеській області відділу примусового виконання рішень зупинити стягнення за виконавчим листом №2-3896/10, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 24 листопада 2010 року, до вирішення заяви по суті.

У звязку з тим, що в задоволенні заяви ОСОБА_2 судом відмовлено, суд має скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року, якою зупинено стягнення за виконавчим листом №2-3896/10, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 24 листопада 2010 року.

Керуючись ст. ст. 14, 154, 371 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа №2- 3896/10, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 24 листопада 2010 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» до ОСОБА_2, ОСОБА_7, про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_6», в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» про внесення змін до договорів кредиту, таким що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року, якою зупинено стягнення за виконавчим листом №2-3896/10, виданим Малиновським районним судом м. Одеси 24 листопада 2010 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з моменту проголошення ухвали, особам, які не були присутні в судовому засіданні - в той же строк з часу отримання копії цієї ухвали.

СУДДЯ В.К.Гуревський

27.07.2017