АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/1138/16-ц Головуючий суддя І інстанції Омельченко Н. І.
Провадження № 22-ц/790/4056/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: стягнення заборгованості
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2016 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 20094,28 грн., а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 2004 року по 30 квітня 2006 року у розмірі 906,40 грн.; за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2008 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 10212,19 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2000 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 4930,24 грн., індекс інфляції 3674,68 грн., 3 % річних від простроченої суми 370,77 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № 397941.

Згідно бази даних КП «Харківводоканал» нарахування за послуги водопостачання і водовідведення здійснюється на пять осіб згідно з встановленими нормами водоспоживання і водовідведення для житлових будинків квартирного типу з водою і каналізацією і централізованим гарячим водопостачанням.

Вказував, що на порушення вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання», п. п. 18, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі не сплачують за водопостачання та водовідведення, що призвело до утворення вищевказаної заборгованості та призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, забезпечення екологічного добробуту міста і негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2016 рокупозов КП «Харківодоканал» задоволено та стягнуто солідарно з: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь КП «Харківводоканал», заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням трьох відсотків річних та індексу інфляції в сумі 20094 грн. 28 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., а з кожного - по 137 грн. 80 коп.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_3, який, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі є абонентами КП «Харківодоканал», оскільки вони не є наймачами або орендарями вказаної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано обовязковість укладення угоди позивачем та відповідачами, якою встановлюються розмір та строки оплати спожитих власником комунальних послуг.

Вважає, що судом першої інстанції помилково не було застосовано до виниклих правовідносин строк позовної давності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Харківводоканал», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі є споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, однак свій обовязок щодо сплати вказаних комунальних послуг не виконують, що є підставою для стягнення з них заборгованості в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та підтвердив у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 ОСОБА_7, відповідачі є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідачі є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення, на протязі значного часу проводили оплату за ці послуги не своєчасно та в неналежному обсязі, у зв'язку з чим за ними, згідно наданого розрахунку, утворилася заборгованість, яка становить: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 грудня 2004 року по 30 квітня 2006 року у розмірі 906,40 грн.; за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 травня 2008 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 10212,19 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 лютого 2000 року по 31 грудня 2015 року у розмірі 4930,24 грн.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», установлено, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.

Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.

Факт отримання відповідачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за вказаний в позові період часу не оспорювався представником ОСОБА_3- ОСОБА_7 і в судовому засіданні апеляційної інстанції Л.В.,

Статтями 64, 66, 67, 68, 156, 162 Житлового кодексу України, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572, пунктом 30 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 передбачені обовязки власників, наймачів та орендарів квартир оплачувати комунальні послуги. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду та відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення

Нарахування здійснюються, як при відсутності лічильника на підставі п.21 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005р., згідно якого у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормами споживання.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями відповідачів, останні є співвласниками квартири, за адресою: АДРЕСА_1 та споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Приладів обліку централізованого водопостачаня на період з 2004 по 2015 рік відповідачами встановлено не було, тому КП «Харківводованал» правильно розрахував заборгованість відповідачів згідно встановлених для квартир без приладів обліку тарифів.

Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не подавали до суду першої інстанції, яким було ухвалено рішення, заяв або клопотань про застосування до виниклих правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, тому районним судом на підставі вимог ч.ч. 3,4 ст.. 267 ЦК України самостійно не вирішувалося питання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відсутність ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції не є підставою для застосування судом апеляційної інстанції вимог ч.ч.3 та 4 ст. 267 ЦК України, тому клопотання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про застосування строків позовної давності, яке підтримано його представником в судовому засіданні апеляційного суду, не ґрунтується на вимогах зазначеної норми права і задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1ст. 509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов»язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов»язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов»язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов»язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов»язанням.

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов»язанням, а тому на них поширюється дія ч. 2ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов»язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, що послуги позивачем надавались та відповідачі від них не відмовлялись.

Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Вказаний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 року (справа № 6-59цс13) і він відповідно до ст. 380-7 ЦПК України повинен враховуватися судами.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на те, що відповідачі не є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та жодного договору з відповідачем не укладали є безпідставними та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про наявність у відповідачів обовязку щодо сплати за надані ним послуги.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної інстанції не спростовують висновків суду першої інстанції, що у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: