Єдиний унікальний номер 225/194/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1628/2017
Головуючий у 1 інстанції: Мигалевич В.В. Єдиний унікальний номер 225/194/13-ц
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1628/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Груіцької Л.О., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди. Посилалась на те, що 20 липня 1954 року її батьку ОСОБА_5 було надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: м. Дзержинськ, вул. Степна, 72. У 1987 році був збудований будинок та господарські будівлі. 12 квітня 1988 року батько помер, після його смерті на підставі рішення суду вона стала власником житлового будинку, отримала технічний паспорт та державний акт на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку розміром 0,2500 га. При оформленні документів на будинок та земельну ділянку було встановлено, що відповідач самовільно захопив частину земельної ділянки, що виділена під утримання її будинку, збудував там господарські будівлі, що заважає їй користуватись виділеною земельною ділянкою. Актом розгляду земельного спору від 09.03.2011 року, складеним комісією виконавчого комітету Кіровської селищної ради, встановлено, що відповідач збудував з порушенням будівельних норм на земельній ділянці, виділеній під обслуговування її будинку вугільний сарай, гараж, літню кухню, сарай для дров, огорожу, навіс. Крім того, відповідач встановив стік води під її будинок, в результаті чого він робиться непридатним. Для відновлення його належного стану вона вимушена була укласти угоду про проведення відновлювального ремонту на суму 5 533 грн.. Добровільно усунути перешкоди у користуванні її майном відповідач не погоджується. Будучи особою похилого віку, дитиною війни, ветераном праці вона вимушена витрачати час, кошти для організації нормального способу життя, постійно відчуває моральні страждання, нервові стреси, у звязку з чим погіршується стан її здоровя, їй спричинено моральну шкоду, розмір якої вона оцінила у 5 000 грн.. Просила зобовязати відповідача звільнити від будівель частину її земельної ділянки шляхом зносу за його рахунок самовільно зведених будівель: сараю «М», гаража «З», літньої кухні «Б», бані «Ж», сараю для збереження вугілля та навісу; привести її земельну ділянку, зайняту незаконними будівлями у первісний стан, відновивши родючий шар ґрунту; стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 5 533 грн. та моральної шкоди 5 000 грн..

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року залучено до участі у справі співвідповідача ОСОБА_6.

14 вересня 2013 року померла відповідач ОСОБА_7, 06 жовтня 2013 року помер відповідач ОСОБА_4.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 грудня 2014 року залучено до участі у справі у якості відповідача ОСОБА_8, як правонаступника після смерті ОСОБА_7.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2015 року позов задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 29 квітня 2016 року задоволено заяву ОСОБА_2, заочне рішення від 14 грудня 2015 року скасоване.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 14 липня 2017 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_3.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на те, що рішення не ґрунтується на повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Судом не прийняті до уваги надані нею докази, зокрема, акт розгляду земельного спору, складений 09.03.2011 року комісією Кіровської селищної ради, яким встановлено, що частина господарських будівель на земельній ділянці №72-а по вул. Степній збудовані самовільно, а сарай для зберігання вугілля на 0,35 м. заходить на належну їй земельну ділянку №72 по цій же вулиці. Вказаним актом власнику та землекористувачу будинку №72 а ОСОБА_9 запропоновано ввести в експлуатацію самовільно збудовані господарські будівлі, ліквідувати сарай для зберігання вугілля, направити стік з господарських будівель (сарай, літня кухня, баня) з таким розрахунком, щоб він не спричиняв шкоди сусідній ділянці, сараю для зберігання будівлі і навісу. У звязку із невиконанням приписів виконкому селищної ради власником будинку №72 а ОСОБА_9 вона 14 січня 2013 року звернулась із позовом у даній справі. Під час розгляду справи двічі призначалась судова землевпорядна експертиза. Вперше експертиза не була проведена через ненадання зведеного кадастрового плану земельних ділянок з нанесеними фізичними межами ділянок, після чого суд зобовязав сторони у справі зробити сумісний кадастровий план. Вона виконала ухвалу суду, уклала договір на виконання відповідних робіт та надала суду зведений кадастровий план та необхідну для проведення експертизи технічну документацію. За зведеним кадастровим планом вбачається забудова земельної ділянки №72-а по межі господарськими будівлями та спорудами. У звязку із смертю 14.09.2013 року відповідача ОСОБА_7 суд залучив у якості відповідача ОСОБА_8. 06.10.2013 року помер відповідач ОСОБА_4, суд зупиняв провадження у справі до залучення правонаступників, в подальшому провадження було відновлене. Суд вдруге призначив землевпорядну експертизу, яка також не була проведена, у повідомленні про неможливість надання висновку експертизи зазначено, що клопотання експерта про призначення обстеження та про надання квитанції про оплату не виконане. Однак, таке клопотання експерта у матеріалах справи відсутнє і судом не розглядалось. Заочним рішенням від 14.12.2015 року її позов був задоволений у повному обсязі. За заявою ОСОБА_2, яка не відповідала вимогам процесуального закону та була подана з порушенням строку суд скасував заочне рішення. За клопотанням представника відповідача ОСОБА_2, а не за клопотанням позивача, як того вимагає ст. 33 ЦПК України суд залучив у якості співвідповідача ОСОБА_3, якій ОСОБА_4 23 вересня 2013 року подарував належні йому 3/4 частини будинку та земельної ділянки. Документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_3 не надано, як і документів щодо її особи, тому суд передчасно залучив її до участі у справі. Рішення про відмову у задоволенні її позову суд ухвалив передчасно, оскільки органом місцевого самоврядування встановлений факт порушення її прав з боку користувачів суміжної земельної ділянки самовільним спорудженням на межі обєктів самовільного збудування. Про самовільне збудування сіней, сараю, гаражу та бані зазначено у технічному паспорті на будинок №72-а по вул. Степна, також це підтверджується планом схемою у вигляді співвідношення меж земельних ділянок по звіту щодо виконання зведеного кадастрового плану земельних ділянок. Наявність спричинення шкоди належному їй житловому будинку №72 порушенням санітарно будівельних норм з боку землекористувачів ділянки №72-а під час самовільного будівництва господарських споруд підтверджується дефектним актом, а витрати на усунення шкоди - розрахунками виконавця ремонтних робіт. Ці документи є належними та допустимими доказами, суд не мотивував, чому не прийняв їх до уваги.

В засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_10 підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11 проти скарги заперечував та просив рішення залишити без змін.

Сторони в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивачки ОСОБА_10, відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Із справи вбачається, що позивачка є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Торецьк Донецької області, смт. Кірове, вул. Степна, буд. 72.

Зокрема, із копії рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 30 листопада 2010 року, яким за позивачкою визнано право власності на будинок та надвірні побудови, розташовані за вказаною адресою, вбачається, що земельна ділянка №72 по вул. Степній, с. Дружба, м. Дзержинськ (у даний час Торецьк) була надана батьку позивачки ОСОБА_12 на підставі договору про надання у безстрокове володіння земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 19 грудня 1955 року, завіреного Дзержинською державною нотаріальною конторою 19.12.1955 року реєстраційний номер 8551. Будівництво проводилось із 1955 року по 1956 рік, акт про прийняття будинку та надвірних споруд в експлуатацію не приймався. 12.04.1988 року ОСОБА_12 помер.

Згідно з витягом про державну реєстрацію прав КП «Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська» №28592682 від 05.01.2011 року право власності на будинок №72 по вул. Степній у місті Дзержинську, селище Дружба зареєстроване за ОСОБА_1, підстава виникнення права власності рішення Дзержинського міського суду від 30 листопада 2010 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 05.01.2011 року.

27 грудня 2012 року ОСОБА_1 видано Державний акт серія ЯМ №829974 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Донецька область, м. Дзержинськ, селище Дружба, вул. Степна, 72, на підставі рішення Кіровської селищної ради від 23.10.2012 р. № 6/25 -6.

Жилий будинок з надвірними спорудами №72 а по вул. Степній у селищі Дружба м. Дзержинська на час предявлення позову належав ОСОБА_9 у частці 3/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 грудня 2010 року та ОСОБА_6 у частці 1/4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2010 року. Вказаний будинок був успадкований ними після смерті ОСОБА_13, який помер 02 грудня 2009 року та який був власником будинку на підставі договору про право забудови, посвідченого Дзержинською державною нотаріальною конторою 04.03.1959 року за реєстровим номером 1363.

Протягом часу розгляду справи власники будинку та земельної ділянки змінились, 24 вересня 2013 року ОСОБА_3 стала власником 3/4 частин житлового будинку та земельної ділянки на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу, ОСОБА_8 стала власником 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 08 квітня 2014 року державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно розясненнями, наданими у пунктах 5,17,24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Згідно положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Таким чином за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб.

Позивачка у даній справі на підтвердження позовних вимог посилалась на акт розгляду земельного спору комісією виконавчого комітету Кіровської селищної ради, кошторисну документацію щодо ремонту зовнішніх стін будинку, зведений кадастровий план земельних ділянок.

Згідно акту розгляду земельного спору комісією виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 09.03.2011 року комісія з виходом на місце розглянула звернення ОСОБА_1 про порушення будівельних норм по межі з сусідами, а саме з ОСОБА_4, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, сел. Кірово. Встановлено, що по межі на земельній ділянці по вул. Степна, 72 а збудовані господарські споруди: сарай «М» 1959 р., гараж «З» 1981 р., літня кухня «Б» 1959 р., баня «Ж» 1973 р., сарай для зберігання вугілля. Згідно технічного паспорта БТІ від 04.01.2011 року сарай, гараж і баня збудовані самовільно, сарай для зберігання вугілля в технічному паспорті відсутній. Для встановлення точної межі між земельними ділянками був натягнутий шнур, в результаті чого встановлено, що сарай для зберігання вугілля на 0,35 м. заходить на земельну ділянку по вул. Степна, 72. Висновки та пропозиції комісії: ОСОБА_4 ввести в експлуатацію самовільно збудовані господарські споруди. Ліквідувати сарай для зберігання вугілля, зведений з порушенням будівельних норм. Направити стік вод з господарських будівель (сарай, гараж, літня кухня, баня) з таким розрахунком, щоб він не причиняв шкоди сусідній садибі.

Всупереч доводам позивачки вказаний акт не містить інформації про те, що сарай «М», гараж «З», літняї кухня «Б», баня «Ж», сарай для збереження вугілля та навіс розташовані на земельній ділянці позивачки. Зазначено, що вони збудовані на межі та із вказаного переліку будівель лише сарай для зберігання вугілля на 0,35 м. заходить на земельну ділянку по вул. Степна, 72.

Не підтверджує факту знаходження господарських будівель відповідачів на земельній ділянці позивачки і зведений кадастровий план земельних ділянок (а.с.125 т.1).

Тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобовязання відповідачів звільнити частину її земельної ділянки шляхом знесення сараю «М», гаражу «З», літньої кухні «Б», бані «Ж», сараю для збереження вугілля та навісу та привести частину її земельної ділянки у первісний стан.

При цьому зазначення у акті розгляду земельного спору того, що сарай для зберігання вугілля на 0,35 м. заходить на земельну ділянку саме по собі не є достатнім доказом на підтвердження факту зайняття земельної ділянки позивачки. Відповідачі, заперечуючи проти позову, посилались на те, що господарські споруди були збудовані на достатній відстані від межі земельних ділянок, при цьому на межі раніше стояв паркан, який був розібраний сином позивачки, а під час приватизації земельних ділянок проводились відповідні обміри і порушень межі встановлено не було.

Для зясування питання чи знаходяться будь які будівлі чи споруди відповідачки ОСОБА_8 на території земельної ділянки позивачки у справі призначалась судова землевпорядна експертиза, оплата за проведення якої була покладена на позивачку, однак, експертиза проведена не була через не проведення її оплати. В подальшому суд розяснював сторонам їх право на проведення експертизи та правові наслідки не вчинення такої дії, однак, сторони, у тому числі представник позивача, відповідного клопотання не заявили. Таким чином, достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частина сараю для зберігання вугілля відповідачів знаходиться на земельній ділянці позивачки не надано.

У задоволенні клопотання, що містилось у апеляційній скарзі про призначення судової землевпорядної експертизи, апеляційним судом відмовлено через відсутність доказів поважності причин щодо не заявлення клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції.

Крім того, у разі доведеності знаходження частини сараю на земельній ділянці позивачки позов про зобовязання відповідачів знести увесь сарай не є належним способом захисту порушеного права, без зясування обставини щодо можливості усунення порушення шляхом відповідної перебудови сараю чи знесення лише його частини.

Позовні вимоги щодо стягнення відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 553 грн. для відновлення належного стану будинку суд також правильно визнав недоведеними. Позивачка посилалась на те, що будинок пошкоджено внаслідок влаштування відповідачем стоку води під будинок позивачки. Однак, доказів на підтвердження цієї вимоги позивачкою не надано.

Акт розгляду земельного спору від 09.03.2011 року, у якому запропоновано ОСОБА_4 направити стік води з господарських споруд з таким розрахунком, щоб він не причиняв шкоду сусідній садибі взагалі не містить описання того, як влаштовано стік води з господарських споруд.

Кошторисна документація щодо витрат на ремонт зовнішніх стін жилого будинку №72 містить розрахунок витрат, необхідних для проведення ремонту зовнішніх стін у загальній сумі 5 533 грн., однак, відсутні докази щодо причинного звязку між пошкодженням стін будинку позивачки та залиттям стічними водами саме з господарських споруд відповідачів.

Також є обґрунтованим висновок суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди через її недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом місцевого самоврядування встановлений факт порушення прав позивачки з боку користувачів суміжної земельної ділянки самовільним спорудженням на межі обєктів самовільного збудування не можуть бути підставою для скасування рішення. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. З копії технічного паспорту на будинок №72-а по вул. Степній у селищі Кірово м. Дзержинська та з акту розгляду земельного спору комісією виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 09.03.2011 року вбачається, що сарай «М», гараж «З», літня кухня «Б», баня «Ж» побудовані до 1992 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_3 та про передчасність залучення її до участі у справі безпідставні.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна підтверджено право власності ОСОБА_3 на 3/4 частини земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0009 за адресою Донецька область, м. Торецьк (місто Дзержинськ), смт. Кірове (селище міського типу північне), вул. Степова (вул. ОСОБА_10), 72 а та на 3/4 частини житлового будинку за вказаною адресою, підстава виникнення права власності договір дарування, серія та номер:2338, виданий 24.09.2013 року приватним нотаріусом Дзержинського міського нотаріального округу.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_14