ухвала

іменем україни

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Український графіт» про встановлення факту, який має юридичне значення, та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з даним позовом, своївимоги обґрунтовуючи тим, що відповідач є правонаступником Дніпровського електродного заводу.

З 10 квітня 1979 року він перебуває у трудових відносинах з відповідачем.

У період з 21 липня 1982 року по 06 липня 1986 року він виконував трудові обов'язки слюсаря з ремонту котельного обладнання в енергетичному цеху Дніпровського електродного заводу, а в період з 01 березня 1988 року по 31 травня 1992 року виконував трудові обов'язки майстра служби пиловловлення в цеху пиловловлення Дніпровського електродного заводу.

Вважає, що відповідно до підрозділу «а» розділу ХІV Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, він фактично виконував у вказані періоди трудові обов'язки з важкими умовами праці.

У довідці Публічного акціонерного товариства «Український графіт» (далі - ПАТ «Український графіт») № 13/223 вказано, що позивач працював у спірні періоди на важких умовах праці, у зв'язку з чим Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі йому відмовило у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року, в задоволенні позовувідмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведений факт виконання ним в період з 01 березня 1988 року по 31 травня 1992 року трудових обов'язків майстра служби пиловловлення в цеху пиловловлення, тому в задоволенні позову в частині встановлення факту виконання позивачем трудових обов'язків майстра служби пиловловлення в цеху пиловловлення в зазначений період слід відмовити.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до диплому НОМЕР_1 ОСОБА_6 у 1979 році отримав спеціальність теплотехнічне обладнання промислових підприємств.

10 квітня 2979 року ОСОБА_6 було прийнято на посаду машиніста енергетичного цеху Дніпровського електродного заводу (далі - ДЕЗ).

Згідно з наказом ДЕЗ від 15 червня 1982 року № 226 ОСОБА_6 прийнято на посаду слюсаря аварійно-відновлювальних робіт 5 розряду.

Під записом № 10 трудової книжки ОСОБА_6 від 21 липня 1982 року міститься запис про те, що позивача прийнято на посаду слюсаря по ремонту котельного обладнання енергетичного цеху № 13 на ділянці з ремонту та експлуатації мереж тепловодопостачання (ТВС).

Ознайомлення ОСОБА_6 із зазначеною посадою та умовами праці підтверджується власноручним підписом останнього в наказі від 15 червня 1982 року № 226 та на корінці приймальної записки від 21 липня 1982 року.

Як вбачається зі штатного розпису робітників цеху № 13 ДЕЗ на 1982 рік, посада слюсаря аварійно-відновлювальних передбачена вказаним розкладом. Проте посади слюсаря по ремонту котельного обладнання в штатному розписі не міститься.

Згідно з наказом ДЕЗ від 03 липня 1986 року № 128-К ОСОБА_6 прийнято на посаду майстра по експлуатації пилогазоочисних установок цеху пиловловлювання цех № 7.

Підрозділом «а» розділу XIV Списку № 2, затвердженого Радою Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, передбачено таку посаду, робота за якою надає право на пенсію на пільгових умовах: «Слесари и электромонтеры дежурные, слесари и электромонтеры по ремонту и обслуживанию оборудования и автоматики в цехах: котельных, машинних (теплосиловых), топливоподачи и пылеприготовления».

Відповідно до довідки начальника відділу кадрів ПАТ «Український графіт» термін зберігання Журналу обліку теоретичного навчання складає 10 років, термін зберігання Журналу обліку виробничого навчання складає 5 років відповідно до Інструкції з ведення журналів обліку теоретичного та виробничого навчання учнів професійно-технічних навчальних закладів від 26 січня 2011 року № 59.

Термін зберігання посадових та робочих інструкцій працівників; документів про підготовку кадрів нових професій, спеціальностей, кваліфікацій, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів складає 5 років згідно з п. 43, п. 537 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Таким чином, у зв'язку зі спливом термінів зберігання та неодноразової реорганізації відповідач неможе надати посадову інструкцію майстра ТТУ цеху пиловловлення № 7 за 1988 рік та копію наказу по енергетичному цеху про допуск ОСОБА_6 до самостійної роботи та присвоєння розряду та журналу обліку навчання за 1982 року.

Також суди попередніх інстанцій встановили, що згідно із наказом ДЕЗ від 10 березня 1988 року № 150 ОСОБА_6 призначено з 01 березня 1988 року на посаду майстра теплотехнічних установок (ТТУ) цеху пиловловлювання № 7.

Зазначена посада передбачена штатними розписами керівників, спеціалістів та службовців ДЕЗ на 1988 та 1989 роки.

Наказом ДЕЗ від 04 квітня 1986 року № 330 було створено цех пиловловлення № 7.

З додатку до наказу від 04 квітня 1986 року № 330, яким затверджено структуру цеху пиловловлювання № 7, та з штатного розпису робітників цеху № 7 на 1988 рік вбачається, що зазначений цех поділяється на дві виробничих зони: службу пиловловлення, яка безпосередньо пов`язана із виробничим процесом пиловловлення, де працюють основні робочі, які ведуть технологічний процес та користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1, та службу енергопостачання.

Посада майстра ТТУ цеху пиловловлення (цех № 7) відноситься до допоміжної зони служби енергопостачання на дільниці теплотехнічних установок, працівники якої не виконують працю з важкими умовами та посади яких не відносяться до Списку № 1.

З 01 березня 1988 року по 31 травня 1992 року ОСОБА_6 працював на посаді майстра теплотехнічних установок (ТТУ) цеху пиловловлювання № 7.

Як вбачається з написаної власноруч ОСОБА_6 заяви про переведення від 30 травня 1992 року, останнім зазначено, що працює майстром ТТУ.

Підрозділом 15 «б» розділу VII Списку № 1, затвердженого Радою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, передбачено таку посаду, робота за якою надає право на пенсію на пільгових умовах: «Пиловловлювання і газоочищення, майстри, старші майстри».

Посада майстра теплотехнічних установок допоміжної зони служби енергопостачання цеху пиловловлення № 7 підрозділом 15 «б» розділу VII Списку № 1, затвердженого Радою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, не передбачена.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_6, під № 14 міститься запис про те, що з 01 березня 1988 року ОСОБА_6 прийнято на посаду майстра служби пиловловлення з посиланням на наказ від 10 березня 1988 року № 150, в якому зазначено зовсім іншу посаду (майстер ТТУ).

Як вбачається зі штатних розписів за 1988-1992 роки, посада майстер служби пиловловлення не передбачена в штатному розписі.

Штатним розписом на 1993 рік передбачено посаду «змінний майстер служби пиловловлення», робота на якій відноситься до Списку № 1, та на яку і було переведено позивача за його власним бажанням з 01 червня 1992 року.

Крім того, з розстановочних штатних розписах за 1990, 1991, 1992 роки зазначені прізвища інших робітників, які займали всі інші посади у цеху № 7.

Оскільки всі передбачені посади у цеху № 7 були зайняті, то позивач не міг займати іншу посаду, ніж майстра ТТУ, яка за штатним розписом міститься в кількості 1 (одна) одиниця.

Згідно із довідкою ПАТ «Український графіт» від 10 серпня 2015 року № 13/222 у періоди з 21 липня 1982 року по 06 липня 1986 року та з 01 березня 1988 року по 31 травня 1992 року ОСОБА_6 не працював повний робочий день на ПАТ «Український графіт» у виробництві вуглецитних матеріалів, мас і виробів із них.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя від 18 вересня 2015 року ОСОБА_6 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах по Списку № 2 у зв`язку з недостатністю стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту та Міністерства соцзахисту від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з ч. 3 п. 2.14 Інструкції, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суди попередніх інстанцій правильно встановили, що у спірні періоди позивач не був зайнятий повний робочий день на роботі з важкими умовами праці, тому підстав для зобов'язання відповідача надати уточнюючу довідку немає.

Факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_6 з 21 липня 1982 року по 06 липня 1986 року виконував трудові обов'язки слюсаря з ремонту котельного обладнання в енергетичному цеху Дніпровського електродного заводу, а з 01 березня 1988 року по 31 травня 1992 року виконував трудові обов'язки майстра служби пиловловлення в цеху пиловловлення Дніпровського електродного заводу, спростовуються наказами ПАТ «Український графіт» стосовно ОСОБА_6 (від 15 червня 1982 року № 226, від 03 липня 1986 року № 128-К, від 10 березня 1988 року № 150 та інші), з якими позивач свого часу був ознайомлений під особистий підпис та не оскаржував, які досі не скасовані та які, відповідно, на теперішній час мають юридичну силу.

Саме на підставі цих наказів ТОВ «Український графіт» та інших належних допустимих наявних у підприємства письмових доказів (штатних розписів тощо) була видана ОСОБА_6 довідка на підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії .

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік О.В. Ступак