Справа №: 398/714/17
провадження №: 2/398/1410/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

"02" жовтня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді Орловського В.В.,

за участі секретаря Сніжко І.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про встановлення фату проживання однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на частку нерухомого майна та частку у вкладі у банку,

встановив:

6 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3, у якому з урахуванням поданих 17 березня 2017 року, 7 липня 2017 року і 2 жовтня 2017 року заяв про збільшення розміру і уточнення позовних вимог просить:

встановити факт проживання з 1998 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу до часу відкриття спадщини, а саме до 2 серпня 2016 року,

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1,

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунку 3565, відкритому на Імя ОСОБА_5, ід № у ПАТ КБ Приватбанк,

змінити черговість спадкування за законом після смерті 2 серпня 2016 року ОСОБА_5, визнавши ОСОБА_1 такою, що має право на спадкування всіх прав та обовязків, які належали спадкодавцеві за життя та не припинилися внаслідок його смерті, разом із спадкоємцем за законом другої черги ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову зазначено, що з 1998 року позивач ОСОБА_6 проживала разом однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і підтримували шлюбні стосунки. Спочатку вони проживали разом у ІНФОРМАЦІЯ_4, а 28 лютого 2005 року за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана на імя ОСОБА_5, у якій вони були зареєстровані і проживали разом по день смерті чоловіка, а саме до 2 серпня 2016 року. Позивач посилається на те, що, оскільки ця квартира була придбана за спільні кошти у період спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_5, вона є спільною сумісною власністю, тому позивач просить визнати за нею право власності на половину цієї квартири. Також позивач зазначає, що вона мала з ОСОБА_5 спільні заощадження, які знаходяться на рахунку 3565, відкритому на Імя ОСОБА_5, ід № у ПАТ КБ Приватбанк. Тому позивач просить визнати за нею право власності на половину цих коштів. Окрім цього позивач у позові обґрунтовує своє право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги. Вона вказує, що ОСОБА_5 хворів на рак і в 2015 році був прооперований. Увесь час позивач ОСОБА_1 доглядала за чоловіком та опікувалась ним. 2 серпня 2016 року ОСОБА_5 помер. Поховання позивач провела також за власні кошти. Після смерті чоловіка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, однак отримала відмову у звязку з тим, що вона не надала документи, які підтверджують факт спільного проживання однією сімєю. У цей же час позивачу слало відомо про те, що сестра померлого ОСОБА_3 також подала заяву про прийняття спадщини. Позивач вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги у звязку з тим, що на момент початку її спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_5 вона вже досягла пенсійного віку, тому мала стабільний регулярний дохід у вигляді пенсії, а ОСОБА_5 не мав засобів для існування, оскільки ще не набув громадянства України, пенсійного віку не досяг, не працював. Таким чином їх спільний бюджет близько двох років складався лише з пенсії позивача та невеликого доходу від реалізації продуктів домашнього господарства, основний тягар по догляду за яким було покладено на позивача, оскільки ОСОБА_5 мав слабке здоровя, проходив курси лікування та не міг виконувати важку фізичну роботу. Досягши пенсійного віку та отримавши громадянство України ОСОБА_5 почав отримувати пенсію і позивач разом з ним придбали спільно за спільні кошти зазначену вище квартиру. Позивач зазначає, що за 18 років спільного її проживання з ОСОБА_5 ніхто з його родичів не цікавився життям і здоровям останнього. Тривалий час позивач опікувалася життєзабезпеченням хворого чоловіка, який за станом здоровя потребував стороннього догляду, постійно доглядала за ним, готувала дієтичну їжу, годувала з ложки, виконувала всі гігієнічні процедури, систематично купувала ліки і забезпечувала їх прийом хворим, прала речі, підтримувала чистоту і порядок у помешканні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позов із зазначених у ньому підстав.

У своїх поясненнях позивач ОСОБА_1, окрім зазначених у позові обставин, повідомила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі двічі. Перший шлюб з ОСОБА_7 тривав з 1957 по 1967 рік, другий шлюб з ОСОБА_8 тривав з 1992 року по 1998 рік. Дата розірвання другого шлюбу підтверджується копією паспорта ОСОБА_1, який виданий у 1998 році і у якому відсутні відмітки про шлюб та розлучення. З ОСОБА_5 позивач знайома з дитинства. Він один раз був у шлюбі, розлучився у 70-х роках 20-го століття, після розірвання шлюбу разом проживав з середини 80-х років до весни 1998 року з Майлою ОСОБА_5. Після її смерті у 1998 році ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали проживати разом у с. Трудівка у будинку за адресою ОСОБА_9, 35, який належав ОСОБА_5 Жили лише на пенсію позивача до того як у 2002 році ОСОБА_5 оформив свою пенсію з Естонії. Позивач також повідомила, що її з ОСОБА_5 сімя отримувала дохід від ведення домашнього господарства (пасіка і домашня худоба). У 2005 році вона з чоловіком за спільні кошти придбала квартиру, яку оформили на чоловіка. Обидва були зареєстровані у цій квартирі. У цей же час ОСОБА_5 склав заповіт на свою цивільну дружину. У 2015 році ОСОБА_5 скасував заповіт, про що жалкував і хотів зареєструвати шлюб, однак не встиг цього зробити. ОСОБА_5 мав слабке здоровя, тому ОСОБА_10 доглядала за ним. У липні 2015 року стан здоровя ОСОБА_5 загострився, після проведеної операції потребував постійного догляду, ніхто крім дружини ОСОБА_1 ним не опікувався, за увесь час хвороби його ніхто, ні сестра ОСОБА_3, ні діти не навіть не провідували. ОСОБА_1 організовувала і оплачувала похорони з допомогою своєї дочки і онуків. Також позивач повідомила, що 31 січня 2015 року формально виписалася із придбаної разом з ОСОБА_11 квартири, оскільки придбала півбудинку по вул. Партизанській, 12 у м. Олександрії. Гроші на придбання цієї нерухомості вона отримала з продажу батьківського будинку, який отримала у спадщину. Фактично залишилася проживати ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду у судове засіданні не зявилася, про причини неявки не повідомила, заяв, заперечень і клопотань від неї не надходило.

У звязку з неявкою належно повідомленого відповідача і за згодою позивача суд відповідно до ч.1 с.224 ЦПК ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши сторони, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з таких підстав.

Суд встановив такі обставини.

З 1998 року до 2 серпня 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 почали проживати спільно однією сімєю як чоловік та жінка без шлюбу. Це підтверджується довідкою сільського голови Дівочепільської сільської ради від 5 грудня 2016 року про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації за адресою с. Трудівка, вул. Карла Маркса, 35 у домогосподарстві ОСОБА_5 з 23 жовтня 1998 року по 14 вересня 2006 року. Те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі підтверджується листом-відповіддю на запит суду Олександрійського міського відділу реєстрації актів цивільного стану від 30 травня 2017 року, згідно якого актові записи про шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_1 за період з 1998 по 2016 рік відсутні. Також факт спільного проживання як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу підтверджується поясненнями позивача та іншими доказами по справі, зміст яких викладений нижче.

28 лютого 2005 року ОСОБА_5 і ОСОБА_1 за спільні кошти придбали квартиру у м. Олександрії за адресою АДРЕСА_3. Це підтверджується договором купівлі-продажу від 28 лютого 2005 року, укладеного продавцем ОСОБА_12 і покупцем ОСОБА_5. Факт спільної власності на кошти, за які була придбана квартира, підтверджується викладеними вище поясненнями позивача та сукупністю інших доказів по справі.

Позивач ОСОБА_1 була зареєстрована у зазначеній квартирі 10 березня 2006 року, знята з реєстрації 31 січня 2015 року, однак фактично своє місце проживання у цій квартирі разом з ОСОБА_5 не змінювала. 31 січня 2015 року зареєстровано місце проживання позивача за адресою. Олександрія, АДРЕСА_4. Ці обставини підтверджуються копією паспорта позивача та сукупністю інших доказів у справі.

Під час спільного проживання з ОСОБА_1 ОСОБА_11 мав слабке здоровя, захворів на рак, у 2015 році був прооперований, у звязку з цим перебував на стаціонарному лікуванні, потребував постійного догляду, який забезпечувала лише ОСОБА_1 Це підтверджується поясненнями позивача, наданими позивачем довідкою головного лікаря КЗ Олександрійський онкологічний диспансер від 13 лютого 2017 року, лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 від 2 серпня 2016 року, довідкою Кіровоградського обласного наркологічного диспансера, виписним епікризом №4597, листом КЗ Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Олександрії, показаннями свідків, зміст яких викладений нижче, і фактом наявності у володінні позивача зазначеної медичної документації щодо хвороби ОСОБА_5

За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 мали спільні заощадження, які зберігалися ОСОБА_11 на банківському депозитному рахунку 3565, відкритому у ПАТ КБ ПриватБанк на імя ОСОБА_5, РНОКПП №, за договором SAMDNWFD600. Це підтверджується витребуваною у ПАТ КБ Приватбанк довідкою про депозити клієнта ОСОБА_5 і виписками по цим депозитним рахункам, відповідно до яких на рахунку 3565, відкритому 8 липня 2016 року сума залишку становить 2519,38 USD. Те, що кошти, які перебувають на цьому рахунку, є спільною власністю ОСОБА_13 і ОСОБА_5 підтверджується сукупністю наявних у справі доказів їх спільного проживання, ведення спільного господарства і спільного бюджету.

2 серпня 2016 року ОСОБА_5 помер. Це підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину.

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_14 від 2 грудня 2016 року ОСОБА_1 займалася організацією і проведенням поховання ОСОБА_5 Цей факт також підтверджується поясненнями позивача та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_1 залишилася проживати у квартирі №37 за адресою м. Олександрія, вул. Садова, 39 без реєстрації після виписки 30 січня 2015 року. Це підтверджується актом-розпорядженням від 9 грудня 2016 року, складеним майстром, паспортистом КП Житлогосп та сусідами. Також цей факт підтверждується тим, що ОСОБА_1 29 серпня 2016 року уклала договір про монтаж системи електроопалення у цій квартирі.

Усі зазначені вище обставини підтверджуються також показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Свідок ОСОБА_15 під час допиту у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача. У 2005 році ОСОБА_5 і ОСОБА_1 купили квартиру і переїхали разом в Олександрію. Вони вели спільне господарство на присадибній ділянці у селі. ОСОБА_5 хворів, дружина ОСОБА_1 за ним доглядала. Ганна постійно доглядала чоловіка, зокрема до і після операції, їздила з ним у 2015 році на лікування до Кропивницького, винаймала там квартиру, щоб мати змогу його відвідувати в лікарні, після операції годувала чоловіка з ложки, бо він не міг сам себе обходити. ОСОБА_5 визнавав ОСОБА_1 за дружину, ніхто крім неї не доглядав ОСОБА_5, він у неї помер на руках. ОСОБА_1 організовувала похорони. На похорон приїхали лише дочка померлого.

Свідок ОСОБА_16 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що з 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стали її сусідами. Вони жили однією сімєю, були гостинні, жили дружно, мирно. Ганна слідкувала за здоровям чоловіка, який був дуже хворобливим, та доглядала за ним. Вони вели господарство в селі. Допомагали їм по господарству діти ОСОБА_1 Дітей ОСОБА_5 свідок ніколи не бачила, вони не відвідували батька. Після операції ОСОБА_5 його дружина ОСОБА_1 винайняла квартиру в Кропивницькому щоб доглядати за чоловіком в лікарні. Дочка померлого приїхала лише на похорон і відмовилася підходити до труни.

Свідок ОСОБА_17 під час допиту у судовому засіданні повідомила, що є сусідкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у с. Трудівка. У 1998 році вони почали жити спільно у цивільному шлюбі. ОСОБА_5 був хворобливим і ОСОБА_1 дуже добре за ним доглядала. Діти ОСОБА_5 до нього не приїздили, інших його родичів свідок жодного разу не бачила. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели господарство, тримали свійських тварин, пасіку. ОСОБА_1 доглядала чоловіка після операції безперервно, тому що він не міг сам себе обходити.

Окрім цього, суд на підставі матеріалів спадкової справи з метою визначення можливих співвідповідачів і третіх осіб у справі перевірив наявність інших спадкоємців ОСОБА_5 та зясував, що спадкоємцем другої черги, який має право на спадкування є сестра померлого ОСОБА_3, яка подала у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців першої або другої черги, які подали заяви про прийняття спадщини немає.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми права, суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про визнання факту проживання однією сімєю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1998 року до часу смерті чоловіка і відкриття спадщини, тобто до 2 серпня 2016 року.

Щодо вимог про визнання права власності на частину квартири і вкладу у банку суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" застосування ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При розгляді справи встановлено, що на момент придбання спірної квартири позивач та померлий ОСОБА_5 у будь-яких інших зареєстрованих шлюбах не перебували. Також на підставі сукупності зазначених вище доказів суд вставив, що квартира у м. Олександрії за адресою АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_5 і ОСОБА_1 у період їх спільного проживання однією сімєю. Тому ця квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_1

Також, враховуючи зазначені вище докази і норми права, суд вважає встановленим те, що гроші, які перебувають на відкритому ОСОБА_5 депозитному рахунку у ПАТ КБ Приватбанк, є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_1

Враховуючи викладене та зазначені норми права, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину квартири та ? частину грошей, які знаходяться на рахунку 3565, відкритому у ПАТ КБ ПриватБанк на імя ОСОБА_5, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача про надання їй права право на спадкування разом із спадкоємцем другої черги суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, якій через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як зазначено вище, суд на підставі сукупності наданих сторонами доказів встановив, що ОСОБА_5 і ОСОБА_1 проживали разом як чоловік і жінка однією сімєю з 1998 по 2016 рік. Також суд вставновив, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу, зокрема з часу проведення ОСОБА_5 операції у 2015 році і до часу його смерті у серпні 2016 року, опікувалася, здійснювала постійний догляд, забезпечувала ліками свого фактичного чоловіка ОСОБА_5, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, не міг себе обслуговувати.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання за позивачем права на спадкування після смерті ОСОБА_5 разом із його сестрою ОСОБА_3, яка є спадкоємцем другої черги, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2560 гривень згідно ст. 88 ЦПК покладаються на відповідача.

Керуючись ст 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_18 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 2 серпня 2016 року, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1998 року до часу смерті чоловіка і відкриття спадщини, тобто до 2 серпня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на ? частину грошей, які знаходяться на рахунку 3565, відкритому у ПАТ КБ ПриватБанк на імя ОСОБА_5, РНОКПП №, за договором SAMDNWFD600.

Змінити черговість спадкування за законом після смерті 2 серпня 2016 року ОСОБА_5 та надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право на спадкування за законом разом із спадкоємцями за законом другої черги, зокрема сестрою спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач може оскаржити заочне рішення шляхом подання до Олександрійського міськрайонного суду письмової заяви протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги через

Олександрійський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Орловський