Справа № 2-996/2001
Провадження № 4-с/165/5/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ушакова М.М.,

за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,

представника заявника ОСОБА_1,

стягувача ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Нововолинську скаргу ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції щодо правомірності визначення розміру заборгованості по аліментах та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, -

встановив :

ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 Зазначає, що за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області з нього стягувалися аліменти на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття.

В звязку з тим, що він, як боржник у провадженні, відбував покарання у місцях позбавлення волі і не мав можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, управлінням праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, за зверненням стягувача ОСОБА_2, виплачувалась тимчасова державна допомога на дитину за період з вересня 2006 року по 01.03.2007 року 975,30 грн. та з серпня 2010 року 31 жовтня 2013 року 12740,70 грн., а всього виплачено 13716 грн., державної допомоги.

Повернувшись з місць позбавлення волі, боржник, на вимогу державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ, 01 жовтня 2013 року сплатив ОСОБА_2 13000 грн. заборгованості по аліментах.

Крім цього, в грудні місяці 2013 року ОСОБА_4 повернув управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради 13716 грн. виплаченої ОСОБА_2 тимчасової державної допомоги на неповнолітню дитину.

При зверненні до державного виконавця з приводу сплати аліментів боржником і отримання за цей же період стягувачем тимчасової державної допомоги на дитину, ОСОБА_4 у ВДВС Іваничівського РУЮ розяснили, що сплачена ним ОСОБА_2 сума 13000 грн. буде врахована у наступні платежі по аліментах.

З огляду на викладене, він, як боржник по виконавчому провадженню після жовтня 2013 року вважав, що дане питання врегульоване.

В грудні 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Іваничівського РУЮ було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах і визначено розмір заборгованості станом на 01.12.2014 року в сумі 4274,40 грн. Розрахунок заборгованості по аліментах був затверджений 05.12.2014р. В заборгованість державним виконавцем враховано період з січня 2009 року по 31 листопада 2014 року.

На його звернення в Іваничівську державну виконавчу службу щодо врегулювання питання, повязаного з розрахунком заборгованості по аліментах йому було відмовлено.

На його скаргу з приводу невірного нарахування заборгованості по аліментах та накладення арешту на майно Іваничівське РУЮ йому надало відповідь з новим розрахунком заборгованості, в якому зазначалось, що станом на 01.12.2015 р. заборгованість по аліментах становить 9056,10 грн.

В грудні 2015 р. він змушений був звернутись до Нововолинського міського суду із скаргою на неправомірні дії державних виконавців Іваничівської державної виконавчої служби.

Ухвалою Нововолинського міського суду від 23.02.2016 р. його скарга була задоволена частково, визнано дії старшого державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 щодо здійснення розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з січня 2009 р. по 23 грудня 2015р. неправомірними та зобовязано державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості відповідно до вимог чинного законодавства. Було також скасовано постанову державного виконавця про арешт його майна.

03 березня 2016 року старший державний виконавець відділу ДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 здійснив новий розрахунок його заборгованості по аліментах та визначив її розмір в сумі 21618,97 грн. станом на 03.03.2016 р., яка була нарахована за період аналогічний попередньому розрахунку з 01.01.2009 р. по грудень 2015 р.

Вважає такі дії державного виконавця, щодо збільшення раніше визначеного розміру заборгованості по аліментам за минулий період з січня 2009р. незаконними.

Крім того, зазначає, що постановою державного виконавця Микитюка О.І. від 09.03.2016 року, яка була надана йому виконавчою службою 25.04.2016р. на запит адвоката, було накладено арешт на його майно.

В постанові від 09.03.2016р. зазначається, що арешт майна здійснюється для забезпечення виконання виконавчого листа про стягнення з нього аліментів по 1/4 частки його заробітку, хоча на момент винесення даної постанови син, на якого стягувалися аліменти досяг повноліття в грудні 2015 р. Про будь-яку суму заборгованості по аліментах на момент досягнення сином повноліття в постанові не йдеться. За таких обставин вважає неправомірним збільшення попередньо визначене розміру заборгованості по аліментам за період з січня 2009 р. по грудень 2015 року.

Вважає, що аліменти за минулий період можуть бути присуджені та стягнуті не більше, ніж за три роки, якщо будуть надані докази про те, що вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, однак їх не могли отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати.

Просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_5 щодо збільшення розміру його заборгованості по аліментах за попередній період з січня 2009 р. по грудень 2015 р., а також скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_5 від 09.03.2016 р. про накладення арешту на його майно.

Представник заявника ОСОБА_4 ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала з наведених у ній мотивів, надала суду власний розрахунок заборгованості по аліментах на дитину в користь ОСОБА_2, вказавши, що нараховувати аліментні зобовязання необхідно виходячи з розміру середньомісячної номінальної заробітної плати штатних працівників району за відповідний рік та присудженої частки його заробітку. Також зазначила, що з суми заборгованості по аліментах, нарахованої за період з серпня 2010 року по жовтень 2013 року необхідно вирахувати сплачену ОСОБА_4 суму тимчасової державної допомоги на дитину в розмірі 12740,70грн. та з суми заборгованості по аліментах, нарахованої за період з травня 2014 року по грудень 2015 року слід вирахувати суму тимчасової державної допомоги на дитину в розмірі 7918,80грн., яку ОСОБА_4 сплатив управлінню праці і соціального захисту населення виконкому Нововолинської міської ради за виплачену ОСОБА_2 тимчасову допомогу за аналогічний період. Також з огляду на викладене, беручи до уваги що ОСОБА_4 немає заборгованості по аліментах перед ОСОБА_2, також просив скасувати постанову про арешт його майна від 09.03.2016р., яка порушує його майнові права.

Головний державний виконавець Іваничівського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, крім того подав до суду письмове заперечення, в якому вказав, що ним на підставі ухвали № 2-996/01 Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016 року було здійснено новий розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментах на підставі ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 Сімейного кодексу України та на підставі довідки та повідомлень Відділу статистики в Іваничівському районі виходячи із середньомісячної плати штатних працівників в Іваничівському районі, оскільки ОСОБА_7 не працює. Вказав, що станом на 03.03.2016 року, розмір заборгованості ОСОБА_4 по аліментах згідно виконавчого листа № 2-996 від 27.08.2001 року Нововолинським міським судом, становить 21618,97 грн. З огляду на викладене було накладено арешт на майно боржника, підстав для скасування якого не вбачає, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечили скаргу ОСОБА_4, мотивуючи тим, що новий розрахунок його заборгованості по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа № 2-996 від 27.08.2001 року, здійснений державним виконавцем правомірно, оскільки виконаний на підставі ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016 року, виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості та за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року, який вказаний в ухвалі Нововолинського міського суду від 23.02.2016р. Стягувач не заперечила, що отримувала тимчасову допомогу на дитину в сумі 13740грн., які ОСОБА_4 сплатив управлінню соціального захисту населення, відшкодувавши таким чином державі шкоду. Вимогу боржника щодо зарахування вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях вважає безпідставною, мотивуючи тим, що ці кошти не є погашенням боргу по аліментах від боржника. Крім того вказали, що питання про зарахування ОСОБА_4 вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях вже було предметом розгляду у Нововолинському міському суді і ухвалою Нововолинського міського суду від 23 лютого 2016 року ОСОБА_4 було відмовлено у зарахуванні вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях, а тому у задоволенні скарги просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін виконавчого провадження, дослідивши матеріали скарги приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Іваничівського РУЮ Волинської області перебуває виконавчий лист № 2-996, виданий Нововолинським міським судом Волинської області 27 серпня 2001 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку, починаючи з 15 серпня 2001 року і до повноліття дитини. (а.с.97).

Судом встановлено, що у звязку з тим, що боржник ОСОБА_4 не працював та не сплачував аліменти, за період з 01.01.2009 року до повноліття сина, тобто до 23.12.2015 року, виникла заборгованість по аліментах, яка становить станом на 03.03.2016 року в розмірі 21618, 97 грн. (а.с.94).

Судом встановлено, що ухвалою Нововолинського міського суду від 23 лютого 2016 року було частково задоволено скаргу ОСОБА_4 Визнано дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_5 щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 за виконавчим листом № 2-996 виданого 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року неправомірними.

Зобовязано старшого державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_5 в десятиденний строк з дня набрання ухвалою законної сили, здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по аліментах, згідно виконавчого листа № 2-996 від 21.08. 2001 року, відповідно до вимог законодавства.

Скасовано постанову державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_10 від 01 грудня 2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 76-78, а.с. 139-141).

В судовому засіданні встановлено, що розрахунок заборгованості ОСОБА_4 по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа № 2-996 від 27.08.2001 року, здійснений старшим державним виконавцем на підставі ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016 року, виходячи з середньомісячної заробітної плати штатних працівників в Іваничівському районі, визначеної в довідці № 3/01-11/76, виданої відділом статистики в Іваничівському районі від 28 вересня 2015 року та повідомленнях відділу статистики в Іваничівському районі № 06/01-11/76 від 01.03.2016р., починаючи з 01 січня 2009 року, як було визначено в ухвалі Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016р. (а.с. 76-78, а.с. 94).

Таким чином, суд вважає дії старшого державного виконавця Микитюка М.М. щодо визначення розміру заборгованості по аліментах ОСОБА_4 згідно розрахунку заборгованості від 3 березня 2016 року (а.с. 94) правомірними, оскільки такі дії державного виконавця ґрунтуються на Законі та здійснені на виконання ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016р. (а.с. 76-78).

Разом з тим, доводи представника боржника ОСОБА_4 ОСОБА_1, щодо не включення державним виконавцем у розрахунок заборгованості по аліментах сплаченої ним управлінню праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради коштів в сумі 12740,70грн. за період з серпня 2010 року по жовтень 2013 року та коштів в сумі 7918,80грн. за період з травня 2014 року по грудень 2015 року суд до уваги взяти не може, оскільки правовідносини, які виникли між боржником та управлінням соціального захисту населення щодо повернення вказаних сум наданої дитині ОСОБА_6 тимчасової соціальної допомоги є стягненням в порядку зворотної вимоги з платника аліментів виплаченої з Державного бюджету України суми тимчасової допомоги на дитину, що ґрунтується на цивільно-правових нормах та за своїм змістом є відносинами з відшкодування завданої державі шкоди.

Разом з тим, судом встановлено, що Нововолинським міським судом Волинської області вже вирішувалося питання про включення державним виконавцем у розрахунок заборгованості по аліментах ОСОБА_4 сплачених ним управлінню праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради коштів в розмірі 13716 грн. на відшкодування наданої дитині ОСОБА_6 тимчасової соціальної допомоги за вказаний період, однак ОСОБА_4 ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 23.02.2016р. у цьому було відмовлено.

Таким чином, вимога заявника щодо зарахування вищевказаних суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях перед ОСОБА_2 є безпідставною.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод . Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В судовому засіданні встановлено, що постанова про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження винесена старшим державним виконавцем державної виконавчої служби Іваничівського управління юстиції ОСОБА_5 09 березня 2016 року (а.с. 111).

В судовому засіданні із скарги ОСОБА_4 встановлено, що він отримав вказану постанову державного виконавця про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження 25 квітня 2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що із скаргою на дану постанову ОСОБА_4 звернувся до Нововолинського міського суду Волинської області 25 жовтня 2016 року, тобто з пропущенням десятиденного строку на її оскарження, визначеного ч. 1 ст. 385 ЦПК України та не просить зазначений строк поновити та не вказує поважних причин його пропуску, а тому суд відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні його вимог, щодо скасування постанови про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження, винесеної старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іваничівського управління юстиції ОСОБА_5 09 березня 2016 року у звязку з пропущенням скаржником десятиденного строку на її оскарження.

На підставі викладеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.11, ст.25, ст.52, 74, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 60, 61, 210, 213, 383, 385, 387 ЦПК України,- суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_5М,щодо визначення розміру заборгованості по аліментах за попередній період з січня 2009 року по грудень 2015 року за виконавчим листом № 2-996, виданого 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом та скасування постанови про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження, винесеної старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_5 09 березня 2016 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд шляхом подачі протягом пяти днів після її проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у розгляді скарги, але не були присутні під час проголошення ухвали, можуть оскаржити її в цьому ж порядку протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.М. Ушаков