УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») був укладений договір фінансового лізингу № 001275, предметом якого є транспортний засіб Toyota RAV4.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що при укладенні даного правочину відповідач ввів його в оману щодо наявності в нього відповідних ліцензій для надання фінансових послуг.

Крім того, договір не був нотаріально посвідчений.

Враховуючи викладені обставини та те, що більшість умов угоди є несправедливими, просив визнати недійсним зазначений договір фінансового лізингу та застосувати наслідки його недійсності шляхом стягнення з товариства сплаченого ним адміністративного платежу в розмірі 71 450 грн.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 28 жовтня 2015 року № 001275, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Євролізинг Україна».

Стягнуто із ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 71 450 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 216, 220, 227, 628, 799, 808 ЦК України, ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що оспорений договір фінансового лізингу не був нотаріально посвідчений, у відповідача на момент його укладення не було ліцензії на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, а також із того, що умови правочину в частині відсутності відповідальності відповідача за невиконання умов договору, можливості споживача впливати на предмет лізингу, чіткого визначення предмету лізингу в договорі та можливості відповідача не повертати грошові кошти отримані від споживача, одностороннього розірвання договору у випадку неможливості придбання предмети лізингу свідчать про несправедливість договору в цілому.

Колегія погоджується з таким висновком, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 16 грудня 2015 року № 6-2766 цс 15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 4 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.Ф. Хопта