Справа № 367/2517/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/2872/17 Доповідач у 2 інстанції Данілов О. М.
Категорія 58 17.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Бобка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на постанову державного виконавця, зацікавлені особи: ОСОБА_2, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов В.О., ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із скаргою на постанову державного виконавця, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №367/7827/14-ц від 22 січня 2016 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Аверс-Сіті» про стягнення грошових коштів.

Постановою від 03 березня 2016 року був накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Аверс-Сіті».

Скаржник зазначив, що дана постанова є неправомірною та порушує права боржника як сторони виконавчого провадження.

Виконавчий лист від 22 січня 2016 року виданий на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2015 року у справі №367/7827/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Аверс-Сіті» про стягнення грошових коштів, а саме 15583877 грн. 82 коп. та судового збору в розмірі 3654 грн.

Спір у даній справі виник з попередніх договорів купівлі-продажу, укладених 17 червня 2010 року між ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» та ТОВ «УНР ПІБ», посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, внесених до нотаріального реєстру приватного нотаріуса за №850, №851, №852.

В подальшому, стороною покупцем цих договорів стала ОСОБА_2, яка є правонаступником ТОВ «УНР ПІБ» та отримала від останнього право вимоги до ТОВ «Аверс-Сіті» на підставі договору про відступлення права вимоги.

У вказаних договорах зазначені конкретні об'єкти нерухомого майна, за які були перераховані кошти, що стягнення яких виник спір. Цими об'єктами є квартири №173, №177, №225, №241, №237, №233, №229 у будинку №26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області (згідно договору №850); квартири №13, №6, №65, №69 у будинку №26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області (згідно договору №851); квартири №17, №18 у будинку №26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт. Коцюбинське Київської області (згідно договору №852).

Вартість всього майна, що належить ТОВ «Аверс-Сіті» значно перевищує суму заборгованості, адже арешт накладено на велику кількість квартир та на земельні ділянки.

Окрім того, накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Аверс-Сіті» порушує права інших осіб, що не є сторонами виконавчого провадження.

Інвестором квартири АДРЕСА_1 є громадянка ОСОБА_6 Між нею та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено попередній договір щодо вказаної квартири. З огляду на арешт, накладений постановою від 03 березня 2016 року, ТОВ «Аверс-Сіті» позбавлене можливості укласти із зазначеною особою основний договір та передати їй квартиру. ОСОБА_6 не є стороною виконавчого провадження та не має жодного відношення до спору між ОСОБА_2 та ТОВ «Аверс-Сіті».

Окрім цього, скаржник зазначив, що ТОВ «Аверс-Сіті» постанова про арешт коштів боржника від 03 березня 2016 року не отримувалась. Про її існування боржник дізнався 11 березня 2016 року, звернувшись до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з громадянкою ОСОБА_6

Таким чином, вважає, що державним виконавцем була порушена вимога ч. 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Просив скасувати арешт, накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 03 березня 2016 року у виконавчому провадженні №50162314 з усіх об'єктів рухомого та нерухомого майна, належних на праві власності ТОВ «Аверс-Сіті», окрім квартир №173, №177, № 225, №241, №237, №233, №229, №13, №6, №65, №69, №17, №18.

В подальшому, скаржник подав до суду заяву про уточнення своїх вимог, відповідно до якої просив скасувати арешт , накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 03 березня 2016 року у виконавчому провадженні №50162314 з усіх об'єктів рухомого та нерухомого майна, належних на праві власності ТОВ «Аверс-Сіті», окрім квартир №173, №177, №225, №241, №237, №233, №229, №13, №6, №65, №69, №17, №18.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року у задоволенні скарги ТОВ «Аверс-Сіті» було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Аверс-Сіті» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» та скасувати арешт, накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 03 березня 2016 року у виконавчому провадженні №50162314 з усіх об'єктів рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», окрім квартир №173, №177, №225, №241, №237, №233, №229, №13, №6, №65, №69, №17, №18 за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт звертає увагу на те, що 03 жовтня 2016 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області до участі у справі було залучено як зацікавлену особу ОСОБА_4, який є добросовісним інвестором квартири АДРЕСА_2 та не має можливості укласти основний договір купівлі-продажу квартири №160 у зв'язку з наявністю арешту, накладеного постановою від 03 березня 2016 року старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Башілова В.О.

З урахуванням вищезазначеного, скаржник вважає, що державний виконавець мав процесуальну можливість, з урахуванням співмірності вимог, накласти арешт не на все майно боржника, а на окремі предмети (об'єкти нерухомості), не виходячи за межі суми стягнення та не порушуючи прав боржника та інших осіб, а саме інвесторів, потенційних власників квартир по вул. Пономарьова, 26 в смт. Коцюбинське Київської області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 січня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення із ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_2 15583877 грн. 82 коп. та 3654 грн. судового збору.

23 січня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, не маючи правовстановлюючих документів.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 16 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження №50162314 з примусового виконання виконавчого листа виданого 22 січня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області.

16 лютого 2016 року копія вказаної постанови державного виконавця була направлена сторонам вказаного виконавчого провадження.

Посилання апелянта на той факт, що постанову про відкриття виконавчого провадження ТОВ «Аверс-Сіті» не отримувало, не відповідає дійсності та спростовується заявою представника ТОВ «Аверс-Сіті» про відкладення виконавчих дій, яка була отримана Департаментом Державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень 01.03.2016 за №6645-0-33-16 (а.с. 68, Т. 1)

03 березня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Аверс-Сіті» у межах суми звернення стягнення 15587531 грн. 82 коп. (а.с. 75-76, Т. 1), оскільки невідома кількість майна, вартість та статус, яке належить боржнику.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ТОВ «Аверс-Сіті», суд першої інстанції виходив із того, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. було накладено арешт 03 березня 2016 року у відповідності до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

З матеріалів справи, а саме з рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 травня 2015 року вбачається, що ТОВ «Аверс-Сіті» 16.09.2011 року отримало Сертифікат відповідності збудованого об'єкту проектній документації серії КС №6, виданий Інспекцією ДАБК у Київській області.

ТОВ «Аверс-Сіті» не повідомило про отримання правовстановлюючих документів, ухилилося від виконання зобов'язань за попередніми договорами купівлі-продажу, основні договори не були укладені у термін, встановлений попередніми договорами, що потягло припинення зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Цим же рішенням, задоволено позов ОСОБА_2 до ТОВ «Аверс-Сіті» та ухвалено стягнути з останнього на користь ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 15583877 грн. 82 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с. 13-14, Т. 1).

Згідно статті 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» спеціальний закон, який регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скарго, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Так, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист №367/7827/14-ц виданий 22 січня 2016 року Ірпінським міським судом Київської області про стягнення з ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 15583877 грн. 82 коп. ВП №50162314.

16 лютого 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного листа та надано строк для самостійного його виконання.

Боржником рішення суду у строки надані для самостійного виконання не виконано.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік прав державного виконавця згідно з якими, державний виконавець в тому числі має право накладати арешт на майно боржника.

Згідно вимог ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець приймаючи до виконання виконавчий документ в постанові про відкриття виконавчого провадження вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. За заявою стягувача державний виконавець з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Своїм процесуальним правом на самостійне виконання рішення апелянт свідомо знехтував та продовжив ухилятися від виконання судового рішення, тим самим порушив права не лише стягувача, але й третіх осіб.

Саме тому, 03 березня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить ТОВ «Аверс-Сіті» у межах суми звернення стягнення 15587531 грн. 82 коп., оскільки невідома конкретна кількість об'єктів належних ТОВ «Аверс-Сіті», в зв'язку з тим, що велика кількість інвесторів, невідомий статус майна, а також відсутні правовстановлюючі документи на ці об'єкти.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження», може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Частиною 6 статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

З копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с. 88, Т. 1) вбачається, що до державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - арешт рухомого майна; підстава обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, ВП №50162314 від 03.03.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; об'єкт обтяження - все рухоме майно; розмір зобов'язання - 15587531 грн. 82 коп.; термін дії - 04.03.2021.

Щодо нерухомого майна належного ТОВ «Аверс-Сіті», то невідомий його статус, чи то право власності чи володіння чи користування, а тому накладаючи арешт, державний виконавець діяв у відповідності до вимог ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки були відсутні дані щодо належності майна.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону про виконавче провадження.

З оскаржуваної постанови від 03 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. було накладено арешт у межах суми звернення стягнення 15587531 грн. 82 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башіловим В.О. було накладено арешт 03 березня 2016 року у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Аверс-Сіті» та скасування ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року відсутні.

Крім цього, щодо посилання скаржника на ті обставини, що державний виконавець наклав арешт не на конкретні квартири, які є об'єктами договорів, укладених між ТОВ «Регіональні будівні інвестиції» та ТОВ «УНР ПІБ», а на все майно, належне ТОВ Аверс-Сіті», то дані посилання скаржника колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на виконання до державного виконавця надійшов виконавчий лист про стягнення із ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_7 15587531 грн. 82 коп. без посилання на будь-які договори та квартири і питання накладення арешту на майно боржника державним виконавцем було вирішено відповідно до ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, колегія суддів не може погодитись із доводами апелянта про ті обставини, що на даний час відсутні підстави для накладення арешту на все майно товариства, так як борг ОСОБА_7 частково повернутий.

Так, з листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №367/7827/14/20.3-03 від 03 липня 2017 року отриманого на запит Апеляційного суду Київської області вбачається, що у ході примусового виконання з ТОВ «Аверс-Сіті» стягнуто на користь стягувача 12676514 грн. 01 коп.. виконавчого збору у розмірі 1267651 грн. 37 коп., витрат у сумі 675 грн. 91 коп.

Залишок коштів до стягнення з ТОВ «Аверс-Сіті» на момент надання інформації складає 2911017 грн. 81 коп. на користь стягувача та 291101 грн. 81 коп. виконавчого збору (а.с. 13, Т. 4).

Оцінюючи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що постанова від 03 березня 2016 року відповідає обставинам справи на день її винесення, оскільки звернення на суму по заяві, державним виконавцем проведені всі дії відповідно до чинного законодавства, тому що маючи в своєму володінні достатню кількість майна для відшкодування боргу, разом з цим невідома точна кількість майна, як рухомого так і не рухомого, існує велика кількість інвесторів в цьому майні, невідомий статус майна, а також відсутні правовстановлюючі документи на ці об'єкти, про що свідчить залишок боргу на теперішній час, а також представник стягувача повідомив в судовому засіданні про ті обставини, що утруднюють виконання рішення, тому що ТОВ «Аверс-Сіті» намагається уникнути відшкодування, систематично застосовуючи різні способи по ухиленню виконання рішення.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий __________ О.М. Данілов

Судді __________ М.В. Мережко

__________ Є.М. Суханова