Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8035/17 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 6 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, про визнання незаконним самочинного будівництва та зобов'язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3,

на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2017 року,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому, просив: 1) визнати незаконним самочинне будівництво ОСОБА_2, а саме прибудови по пров. 2-му Сінному, 11 у м. Житомирі; 2) зобовязати ОСОБА_2: здійснити демонтаж частини конструктивних елементів прибудови до вказаного житлового будинку для забезпечення відстані між даною прибудовою та будівлями будинковолодінь №№5 і 7 по пров. 2-му Крошенському в м. Житомирі, яка повинна становити не менше 6,4 м. за умови відсутності віконних прорізів у стіні тильного фасаду добудови або 8,0 м. за умови наявності віконних прорізів у стіні тильного фасаду добудови, забезпечивши відстань від стіни лівого фасаду прибудови до межі земельної ділянки, яка повинна становити не менше 1,0 м.; привести прибудову до житлового будинку по пров. 2-му Сінному, 11 та будівлі будинковолодінь №5 і №7 по пров. 2-му Крошенському в м. Житомирі (за необхідності) до ступеню вогнестійкості І-ІІ шляхом виконання будівельно-монтажних робіт по заміні конструкції перекриття та даху; здійснити перекладання системи газопостачання вздовж зовнішніх стін прибудови. Обґрунтовував позов тим, що він та ОСОБА_2 є співвласниками жилого будинку № 11 по пров. 2-му Сінному у м. Житомирі, остання самочинно здійснила прибудову до вказаного будинку без відповідних на це дозволів та всупереч архітектурних, санітарних, протипожежних норм і правил будівництва, чим порушила його права, як співвласника будинку.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. На його думку, судом не враховані права та інтереси ОСОБА_1 на користування відведеною йому земельною ділянкою, які порушені самочинною забудовою відповідача. Вважає помилковим посилання суду на недопустимість висновку експертного будівельно-технічного дослідження, як доказу самочинного будівництва та порушення будівельних норм і правил ОСОБА_2, оскільки такий висновок зроблений уповноваженою особою у визначений законом спосіб та не був спростований відповідачем. Судом також безпідставно не враховано листи Житомирського міського відділу УДСНС України в Житомирській області від 13 лютого 2017 року та Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради № 2168/13 від 11 липня 2017 року, які вказують на наявність самочинної забудови, здійсненої ОСОБА_2, та відсутність відповідного дозволу на таку забудову. Вважає також безпідставним висновок суду про те, що вимога про визнання незаконним самочинного будівництва не відповідає визначеним законодавством способам захисту законних прав та інтересів. Крім того, посилаючись на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач вимагав зобовязати відповідача провести відповідні роботи для відновлення його порушеного права та не просив про повне знесення самочинного будівництва.

Заслухавши представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом, на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року, згідно ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками 54/100 частин та 46/100 частин відповідно жилого будинку № 11 по провулку 2-му Сінному в м. Житомирі (а. с. 8-9, 10, 16-20).

ОСОБА_2 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЖТ № 043686 від 05 лютого 1999 року належить земельна ділянка площею 0,0511 га за даною адресою для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а. с. 11-12).

01 жовтня 1992 року рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів № 553 ОСОБА_2 надано дозвіл прибудувати жилу кімнату, кухню, коридор загальними зовнішніми розмірами 6,50 х 7,50 х 4 х 4,0 м. до частини будинку по пров. 2-му Сінному, 11 у м. Житомирі (а. с. 21).

На підтвердження обставин порушення відповідачем своїх законних прав та інтересів ОСОБА_1 надав суду:

лист Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради № 2168/13 від 11.07.2016, відповідно до якого питання про надання дозволу ОСОБА_2 на будівництво на земельній ділянці по пров. 2-му Сінному, 11 у м. Житомирі не розглядалось (а. с. 15);

лист Житомирського міського відділу УДСНС України у Житомирській області № 11/02-17-218 від 13.02.2017, відповідно до якого інспектором цього органу встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: м. Житомир, пров. 2-й Сінний, 11 провела незаконні будівельні роботи, чим порушила Державні будівельні норми України (ДБН 79-92), а саме: протипожежні розриви від стін будинків з вікнами, що виходять із житлових кімнат, кухонь, веранд, головних входів у будинок до інших житлових будинків та господарських будівель має бути не менше 7 м. за містобудівними вимогами (а. с. 22);

висновок № 506/06-2017 експертного будівельно-технічного дослідження від 05.07.2017, згідно якого експертом встановлено, що розміщення прибудови ОСОБА_2 відносно будівель будинковолодіння №5 та №7 суміжних землекористувачів не відповідає ДБН, Правилам безпеки систем газопостачання; межа сусідньої земельної ділянки ОСОБА_1 проходить по зовнішній площині стіни прибудови ОСОБА_2 згідно державного акта на право приватної власності, виданого на імя останньої, що виключає можливість належного догляду за прибудовою та здійснення її поточного ремонту ОСОБА_2; зважаючи на розміщення прибудови експерт не виключав здійснення затінення нею вікон будинку відповідача. За результатами дослідження експертом встановлені можливі шляхи усунення порушень вимог ДБН, Правил безпеки систем газопостачання, які стали вимогами позивача про зобовязання вчинити певні дії (а. с. 25-49).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не було доведено належними та допустимими доказами здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва прибудови до будинку по пров. 2-му Сінному, 11 у м.Житомирі, її технічних характеристик, істотного порушення відповідачем будівельних норм і правил, а також порушення відповідачем законних прав позивача у звязку з цим. Крім цього, суд зазначив, що вимога про визнання незаконним самочинного будівництва не відповідає встановленим законом способам судового захисту порушеного права та звернув увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, доказів про наявність яких відповідач не надав.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, які відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджуються із дослідженими судом доказами та встановленими обставинами справи. При цьому суд правильно застосував до спірних правовідносин положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».

Доводи представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховані права та інтереси ОСОБА_1 на користування відведеною йому земельною ділянкою, які порушені самочинною забудовою відповідача, не підтверджені належними та допустимими доказами. В матеріалах справи відсутні документи на право власності або користування земельною ділянкою ОСОБА_1, таких доказів не надано суду апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не врахував наданий позивачем висновок № 506/06-2017 експертного будівельно-технічного дослідження від 05 липня 2017 року є необґрунтованим, оскільки, як правильно зазначив суд, під час розгляду справи відповідна експертиза судом не призначалася та експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок чи відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обовязків.

Більше того, висновки викладені у даному дослідженні не свідчать про порушення відповідачкою прав позивача.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 розяснено, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів про планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (ч.7 ст.376 ЦК, ч.1 ст.60 ЦПК).

Таке право було розяснено судом апеляційної інстанції, від проведення у справі відповідної експертизи представник позивача відмовився.

Посилання як на докази обґрунтування своїх вимог на листи Житомирського міського відділу УДСНС України в Житомирській області від 13 лютого 2017 року та Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради № 2168/13 від 11 липня 2017 року, є безпідставними, оскільки інформація яка міститься у цих листах не свідчить про істотне порушення прав позивача відповідачкою.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до положень ст. 376 ЦК України знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Матеріали справи не містять даних про те, що до відповідача, як особи, яка здійснила самочинне будівництво, застосовувалися заходи адміністративного впливу з метою усунення цих порушень чи про притягнення її до відповідальності у звязку з цим.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. Тому є правильним висновок суду про невідповідність вимоги про визнання незаконним самочинного будівництва визначеним чинним законодавством способам захисту цивільних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення суду ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: