Справа № 456/1835/16-ц
Провадження № 2/456/294/2017
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить поновити його на посаді газоелектрозварника у ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Покликається на те, що з 28.10.2008 року він працював в ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» на посаді газоелетрозварювальника. 17.08.2015 року він вийшов на роботу, але до робочого місця його не було допущено. Він не мав можливості пройти до свого робочого місця, оскільки його пластикова картка-пропуск була заблокована. Жодних пояснень не було надано, а також його не ознайомлювали з наказом (розпорядженням) про відсторонення від роботи. Наступного дня ситуація повторилась. Жодних підстав для відсторонення, передбачених ст.46 КЗпП не було. Також не видавалось жодних розпорядчих документів (наказів) про відсторонення ОСОБА_1 При цьому керівництво постійно здійснювало на нього тиск та вимагало від нього написати заяву про звільнення за власним бажанням. 27.10. 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» про допуск до робочого місця та виплати заробітної плати за вимушений прогул. На час розгляду справи, а саме 24 травня 2016 року ОСОБА_1 було вручено наказ № 298/ос від 24.05.2016 року про припинення трудового договору. Причини звільнення ОСОБА_1, наведені в наказі №298/ос згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, не відповідають дійсним обставинам справи.

З наказу вбачається, що з 18 серпня 2015 року по 23 травня 2016 року газоелектрозварник ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» ОСОБА_1 не з'являється на своє робоче місце. Дані факти зафіксовані шляхом складання відповідних ОСОБА_3 на кожен робочий день кожного місяця починаючи з 17.08.2015 року по 23.05.2016 року.

За вказівкою керівництва заводу ОСОБА_1 не допускали до його робочого місця, а тому причини невиходу ОСОБА_1 на роботу є поважними та не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення його з цієї підстави є незаконним. Відповідач звільнив ОСОБА_1 без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити його на попередній роботі.

В результаті незаконного звільнення ОСОБА_1 не було нараховано середньомісячну заробітну плату, а тому відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Для розрахунку середньої заробітної плати слід брати до уваги заробітну плату за квітень 2015 року - 6675,89 грн. та за травень 2015 року - 6803,56 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 13479,45 грн. за фактично відпрацьовані 43 робочих дні. Розмір середньомісячної заробітної плати за один фактично відпрацьований день становить 313,47 грн. Вимушений прогул становить 318 робочих днів, а тому середньомісячна заробітна плата за весь час вимушеного прогулу становить 99683,46 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь.

Крім того вважає, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки відповідач позбавив ОСОБА_1 гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя для себе та своїх дітей. Всі зазначені моральні страждання нанесені йому незаконними діями відповідача можуть негативно відобразитись на його здоров'ї. Адміністрація заводу на інформаційній дошці розмістила оголошення про те, що позивач може бути причетний до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Фактично звинувативши ОСОБА_1 у вчиненні злочину, якого він не вчиняв, адміністрація принизила його честь та гідність в очах співробітників та працівників заводу. При зустрічі із співробітниками він відчуває сором та постійно змушений виправдовуватись за безпідставне звинувачення. Він втратив нормальні життєві зв'язки, друзів та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір заподіяної моральної шкоди має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося йому перенести, тому оцінюється позивачем в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_5 позов заперечили та пояснили, що відповідно до п. 3.9 правил внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» серії ОА № 3074 час присутності всіх працівників повинен бути зафіксований в системі „Каба-Бенцін" з використанням пластикової картки білого кольору, що призначена для реєстрації часу перебування працівника на підприємстві та замовлення обідів. Ця картка видається відділом персоналу кожному новому працівнику при працевлаштуванні. Якщо картка втрачена чи зіпсована - працівник повинен негайно повідомити про це відділ персоналу. ОСОБА_6 є власністю підприємства і призначена для використання тільки для реєстрації в системі Каба-Бенцін. У випадку втрати чи псування картки, працівник зобовязаний відшкодувати підприємству вартість картки. Кожен працівник зобов'язаний використовувати тільки свою картку обліку часу. Працівники після обідньої перерви здають керівникам змін КАВА картки. Після закінчення зміни КАВА картки повинні знаходитись в працівників з метою фіксування виходу з роботи на прохідній підприємства.

Позивачем відповідних дій не вчинено, чим порушено правила внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «ОСОБА_2 Система УА ГмбХ» серії ОА № 3074. Оскільки ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» вчасно не було повідомлене про причини відсутності позивача на роботі, працівниками товариства було складено акти про відсутність його на роботі та в подальшому звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП.

Крім цього, за заявою позивача на ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» інспекцією з питань праці головного управління держпраці у Львівській області було проведено дві позапланові перевірки, а саме: з 03.12.2015 р. по 04.12.2015 р. та з 24.03.2016 р. по 25.03.2016 р. та складено акти перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування № 4 та № 3 відповідно, згідно яких жодних порушень законодавства про працю стосовно позивача не виявлено. ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» не чинив будь-яких перешкод щодо допуску позивача до робочого місця.

Оскільки відповідач не чинив жодних перешкод у допуску позивача до роботи та не порушив вимог трудового законодавства, що підтверджується матеріалами відповідних перевірок, безпідставною є вимога про поновлення на роботі позивача, оскільки останній не з 'являвся на роботу без поважних на те причин.

23 травня 2016 року позивач не з'явився на роботу без поважних причин, тому було прийнято наказ про звільнення згідно з нормами чинного законодавства України.

Оскільки позивач був відсутній на робочому місці з серпня 2015 року, про що складені відповідні акти за кожен день відсутності на роботі, ним не вчинено належних дій у відповідності до правил внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» серії ОА № 3074 для того, щоб потрапити на робоче місце, та за увесь вказаний період не виконано жодної

роботи на підприємстві, а тому вимога щодо стягнення заробітної плати є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Позивач не навів жодних доказів, які б підтверджували його емоційні чи моральні страждання.

Позивач, окрім іншого зазначає, що моральної шкоди останній зазнав у зв'язку із неправомірними діями адміністрації ТзОВ «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ», які полягали в розміщенні оголошення на інформаційній дошці, яке стосується позивача.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р на відповідача може бути покладено обов'язок по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди не тільки тоді, коли суд задовольнив вимоги позивача про спростування поширених відомостей, а й тоді, коли відповідач спростував їх добровільно.

Так, аналізуючи вказану постанову слід зазначити, що шкода заподіяна поширенням неправомірних відомостей може бути відшкодована лише тоді, коли такі відомості будуть визнані недостовірними і їх буде необхідно спростувати або коли відповідач спростує їх у добровільному порядку. Згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2016 року у справі №456/4740/15-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. Вказаним вироком встановлено, що обвинувачений ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 23.06.2015 року вчинили таємне викрадення майна ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ», а саме 15 вязок мідних ізольованих електричних проводів з контактами на загальну суму 8016,00 грн., чим завдали збитки ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ» на вказану суму.

Враховуючи вищенаведене, просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно наказу №445/ос від 29.11.2006 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу електрогазозварником ТзОВ ««ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ».

Згідно наказу № 298/ос від 24.05.2016 року електрогазозварника ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_9 вказаного наказу вбачається, що з 18.08.2015 року по 23.05.2016 року електрогазозварник ТзОВ ««ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» ОСОБА_1 не зявлявся на своє робоче місце. Дані факти зафіксовані шляхом складання відповідних актів на кожен робочий день кожного місяці починаючи з 17.08.2015 року по 23.05.2016 року.

З ОСОБА_9 перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування №4 від 04.12.2015 року вбачається, що під час перевірки ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ» не виявлено порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2016 року у справі №456/4740/15-к, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування

покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вказаним вироком встановлено, що обвинувачені ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб, умисел яких був спільний та взаємоузгоджений, діючи як співвиконавці, 23.06.2015 року у період часу близько з 10.00 год. до 12.10 год. вчинили таємне викрадення майна ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ», а саме 15 вязок мідних ізольованих електричних проводів з контактами на загальну суму 8016,00 грн., чим завдали збитки ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ» на вказану суму.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.10.2016 року вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2016 року відносно ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 залишено без змін.

ОСОБА_9 ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ» про відсутність на роботі вбачається, що ОСОБА_1 газоелектрозварювальник технічного відділу з 17.08.2015 року по 23.05.2016 року був відсутнім на рогботі без поважних причин протягом робочої зміни впродовж робочого дня.(т.2 а.с.43-233)

Згідно Наказу №657/ос від 03.11.2016 року скасовано наказ №298/ос від 24.05.2016 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 від 24.05.2016 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді електрогазозварника ТзОВОСОБА_2 Системс УА ГмБХ» з 3 листопада 2016 року.

Згідно Наказу №659/ос від 03.11.2016 року звільнено з роботи ОСОБА_1 електрогазозварника 3 листопада 2016 року у звязку з вчиненням за місцем роботи розкрадання майна, встановленого вироком суду, що набрав законної сили згідно п. 8 ст. 40 КЗпП України. Підстава: вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2016 року у справі №456/4740/15-к.

Позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів про те, що відповідач чинив перешкоди у допуску позивача до роботи. Наданий позивачем відеозапис на DVD диску також не підтверджує факту недопуску позивача до роботи з вини відповідача. Будь-яких порушень вимог трудового законодавства щодо позивача не було також виявлено під час перевірки Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області, що підтверджується актами відповідних перевірок.

Крім того, оспорюваний наказ №298/ос від 24.05.2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 за прогул без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України був скасований наказом №657/ос від 03.11.2016 року та наказом №659/ос від 03.11.2016 року звільнено ОСОБА_1 з роботи 3 листопада 2016 року у звязку з вчиненням за місцем роботи розкрадання майна, встановленого вироком суду, що набрав законної сили згідно п. 8 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Оскільки позивач був відсутній на робочому місці з 17.08.2015 року по 03.11.2017 року, що підтверджується представленими представником відповідача табелями обліку використання робочого часу ТзОВ ОСОБА_2 Системс УА ГмБХ», а також відповідними актами про відсутність на роботі за кожен день відсутності на роботі позивача, позивачем не виконано жодної роботи на підприємстві, а тому суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заробітної плати на загальну суму 99683,46 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної),

прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивач не представив суду жодних доказів, які б підтверджували, що з вини відповідача він зазнав душевних страждань і йому заподіяна моральна шкода в розмірі 50000 гривень, а тому в задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Аналізуючи зібрані докази по справі і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_2 Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_10