Справа № 376/819/17-ц Головуючий у І інстанції Віговський С. І.
Провадження № 22-ц/780/4317/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 17.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Данілова О.М., Мельника Я.С.,

секретар: Якимчук Ю.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа Державна судова адміністрація України, про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У січні 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача кошти у сумі 7 308 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року встановлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати. Вказаним законом було внесено зміни до ч. 6 ст. 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме доповнено її абзацом другим такого змісту: «Загальна чисельність працівників апаратів судів не може перевищувати величину, визначену із розрахунку 3,7 посади працівників на одну посаду судді, виходячи із загальної кількості посад в цілому у місцевих та апеляційних судах». Листом Державної судової адміністрації України від 15 січня 2015 року повідомлено, що у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати».

На підставі наказу начальника ТУ ДСА України в Київській області від 02 лютого 2015 року територіальним управлінням проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області. Водночас, у Законі не було передбачено необхідність проведення скорочення працівників в кожному суді певного регіону України окремо для отримання підстави виплачувати суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. У рішенні Ради суддів України від 05 лютого 2015 року було зазначено, що у разі скорочення чисельності працівників суду у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати та суддівської винагороди після проведення такого скорочення обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати. У звязку з цим, територіальним управлінням було проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10 лютого 2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. У подальшому після проведення ДСА України у ТУ ДСА України в Київській області фінансового аудиту та аудиту відповідності було виявлено недотримання вимог п. 10 розділу III Прикінцевих положень Закону № 76-VIII та перевищено максимальний місячний розмір суддівської винагороди, внаслідок чого у лютому-березні 2015 року суддям понад встановлених обмежень виплачено суддівської винагороди на загальну суму 919 059 грн. Тобто, ДСА України визначила законну виплату суддівської винагороди суддям у розмірі 10 мінімальних заробітних плат порушенням. Відповідач заперечує проти утримання зазначених коштів із заробітної плати та вказує, що ці кошти отримані ним законно, а тому підстави для їх стягнення відсутні.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ДСА України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Відповідно до наказу ТУ ДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року № 13 «Про виплату суддівської винагороди у 2015 році» з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі) (а.с.14).

Згідно з листом ДСА України № 6-6511/16 від 14 вересня 2016 року про зауваження до звіту за результатами проведення перевірки усунення порушень, виявлених під час проведення аудиту, Територіальне управління ДСА України в Київській області повинно усунути зазначені у звіті № 6-16/2 від 25 березня 2016 року порушення, в іншому випадку начальника територіального управління буде притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обовязків та систематичне невиконання розпорядчих документів ДСА України (а.с.12-13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував, що суддівська винагорода відповідачеві була проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності з боку відповідача та керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з вимогами ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню, зокрема, безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено судам, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не повязані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року (справі № 6-151цс13).

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Звертаючись до суду з позовом, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області просило стягнути на його користь кошти, які були виплачені відповідачу з порушенням вимог закону. Однак, як вбачається з матеріалів справи суддівська винагорода, яка обмежувалася 10 розмірами мінімальної заробітної плати, була виплачена на підставі наказу ТУДСА України в Київській області від 10 лютого 2015 року. Отже, вказана виплата не є результатом рахункової помилки та не відбулася внаслідок недобросовісних дій відповідача, а тому кошти, набуті відповідачем як суддівська винагорода, не підлягають поверненню.

В апеляційній скарзі Державна судова адміністрація України зазначає, що позивач та третя особа не мають змоги повернути кошти до бюджету, так як відповідач відмовляється їх повернути, а стягнути ці кошти з особи, винної в їх виплаті неможливо, оскільки така особа невизначена.

Однак, вказані апелянтом обставини оцінюються колегією суддів критично, оскільки виплачена відповідачу суддівська винагорода у розмірі 7 308 грн. не є безпідставно набутими коштами та поверненню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий М.В. Мережко

Судді О.М. Данілов

ОСОБА_3