У Х В А Л А

20.07.2017 р.

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Вернік В.М.;

при секретарі - Росовській О.Ю.,

із участю : - боржника ОСОБА_1,

- державного виконавця Присяжного Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці скаргу ОСОБА_2 в інтересах Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" на рішення державного виконавця,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в інтересах ПАТ "ВіЕйБі Банк" 28.04.2017 року (згідно дати штемпеля поштового відправлення) звернулася до суду з цією скаргою, вказавши, що на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у Жмеринському міськрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження №50621883 щодо виконання виконавчого листа № 2-1900/10, виданого Жмеринським міськрайонним судом 05 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3 банк" (ПАТ "ВіЕйБі Банк") заборгованості за кредитним договором у розмірі 9321,92 грн. 22.09.2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві згідно п.п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" так як майно, на яке можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє. Вважаючи зазначену постанову неправомірною, так як вона порушує норми Конституції України, посилаючись на поверховість виконання своїх обовязків державним виконавцем та неповне виконання роботи з пошуку майна та коштів боржника, представник заявника просила визнати постанову головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 від 22.09.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні №50621883 неправомірним; скасувати вказану постанову та зобовязати державного виконавця поновити виконавче провадження щодо примусового виконання дублікату виконавчого листа №2-1900/10 від 05.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВіЕйБі Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 9321,92 грн.

Представник стягувача за належим викликом в судове засідання не зявилася, подавши попередньо до суду письмове клопотання про розгляд даної скарги без участі представника заявника. Просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Присяжного Р.В. та скасувати оскаржувану постанову.

Головний державний виконавець Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 заявлені вимоги не визнав та пояснив, що ним виконані усі дії щодо виявлення майна боржника за спрямуванням запитів до державних органів запитів щодо отримання доходів та наявності майна боржника ОСОБА_1 У звязку з безрезультатністю вжитих заходів державним виконавцем на підставі вимог п.п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ було повернуто стягувачеві. Свої дії вважає правомірними та просив відмовити у задоволенні скарги. Вказав, що також майновий стан боржника перевірявся за його місцем проживання, але самого ОСОБА_1 вдома не застали, комісії ніхто не відчинив дверей, проте, за іншими виконавчими провадженнями щодо нього раніше не було виявлено його майна, на яке можливо накласти стягнення. За викликами до державного виконавця боржник не зявлявся, але з клопотанням щодо його розшуку до суду звернення не було, оскільки за поданням державного виконавця боржника ОСОБА_1 було обмежено у праві виїзду за кордон до виконання його зобовязань.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 заперечив щодо задоволення даної скарги. Заявив, що стягувачем йому не було повідомлено нового рахунку для перерахування коштів заборгованості по кредиту, в обсязі якої він визнає борг лише близько 2000 грн., не погоджуючись з усією сумою за виконавчим документом. Вказав, що ніяких коштів для поміщення на депозитний рахунок державному виконавцю чи нотаріусу він щодо виконання своїх цивільних зобовязань перед стягувачем не передавав.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали скарги та оглянувши виконавче провадження, суд доходить наступного.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.2 ст.384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 385 ЦПК України установлений десятиденний строк для подання скарги до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Передбачено також поновлення судом цього строку, який пропущений з поважних причин.

З огляду на повідомлення представником заявника обставини отримання стягувачем копії оскаржуваної постанови 18.04.2017 року та неспростування цього факту державним виконавцем ні в який спосіб, суд вважає, що в даному конкретному випадку було дотримано строки подачі скарги стягувачем.

В судовому засіданні установлено, що за надходженням заяви уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та дублікату виконавчого листа Жмеринського міськрайонного суду №2-1900/10 від 05.02.2016 року, Жмеринським міськрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 28.03.2016 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" боргу в сумі 9321,92 грн. 22.09.2016 року головним державним виконавцем Присяжним Р.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві за посиланням на невиявлення належного боржникові майна, що підлягало опису (а.с.3).

З матеріалів виконавчого провадження, що наразі має виправлений номер 676, вбачається спрямування державним виконавцем запитів та надходження на них зворотніх повідомлень від 18.04.2016 року Жмеринської об'єднаної ОДПІ про відсутність інформації про суми доходу боржника ОСОБА_1 та сум утриманого з нього податку, Жмеринського об'єднаного Управління ПФУ Вінницької області, що боржник ОСОБА_1 не значиться по обліку як такий, що отримує пенсію, чи особа, яка працює за трудовим або за цивільно-правовим договором; Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області, Державної інспекції сільського господарства України та регіонального сервісного центру у Вінницькій області, щодо відсутності реєстрації за ОСОБА_1 земельних ділянок чи транспортних засобів відповідно,

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та нерухомого майна від 06.05.2016 року застережено арешт на майно боржника ОСОБА_1 згідно постанови державного виконавця від 18.04.2016 року, відомості у державному реєстрі прав та у реєстрі обтяжень щодо останнього відсутні.

Відповідно до акту державного виконавця від 15.09.20016 року за участі двох понятих при виході за місцем проживання боржника майна, належного йому та підлягаючого опису, не виявлено.

Суд не приймає до уваги вказаний акт за наведеним обсягом оглянутих матеріалів виконавчого провадження, оскільки належної перевірки наявності або відсутності майна, що підлягало опису, за місцем проживання боржника ОСОБА_1 фактично не здійснювалось, позаяк за непотрапляння до квартири останнього з дозволу мешканців, державним виконавцем не вжито заходів щодо звернення до суду з поданням на примусове проникнення до житла, а доводи щодо певної інформації про відсутність майна боржника ОСОБА_1 за відомостями інших виконавчих провадженнях щодо нього не підлягають врахуванню у даному конкретному випадку, оскільки ці виконавчі провадження не є зведеними та не виконувались разом.

Також у відповідності до положень ч.1,2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що була чинною до 04.10.2016 року) державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, серед іншого щодо повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру у двомісячний строк.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що була чинною до 04.10.2016 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до вимог ч.8 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що була чинною до 04.10.2016 року) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

З урахуванням вказаної дати винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 22.09.2016 року судом з огляду на чинні на вказаний період наведені положення Закону України "Про виконавче провадження" визначається передчасність цього оспорюваного рішення державного виконавця у звязку з невиконанням останньою вимог ч.8 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" щодо проведення з визначеною періодичністю перевірок стосовно виявлення рахунків боржника, та відповідно нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника в межах визначеного на той час шестимісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження вчинення виконавчих дій, до яких серед іншого належать означені заходи, щодо виконання майнового зобовязання.

Чинні вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що є чинною з 05.10.2016 року) стосовно того, що виконавчий документ повертається стягувачу, серед іншого, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, - не зменшують цивільної відповідальності державного виконавця, оскільки прямо передбачають більший, аніж раніше, термін здійснення виконавчих дій, за спливом якого з відповідних підстав може бути повернутий виконавчий документ стягувачеві.

Наведені заперечення державного виконавця доводи щодо здійснення певного комплексу виконавчих дій не спростовують вказаних висновків суду, оскільки не підтверджують їх виконання за належною до вчинення періодичністю.

Зауваження державного виконавця щодо можливості боржника повторно предявити до примусового виконання повернутий виконавчий документ в межах строку звернення його до виконання судом визнаються безпідставними, оскільки згідно п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень останньої діючої редакції Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Судом також не приймаються до уваги доводи боржника ОСОБА_1 щодо його формальної згоди на повернення лише частини заявленої до стягнення суми боргу, оскільки незалежно від його незгоди із рішенням суду, воно за обставин набрання ним законної сили підлягає обовязковому та неухильному виконанню саме у визначеному судом обсязі відповідальності боржника.

За таких обставин судом вбачається неправомірність оспорюваного рішення державного виконавця з підстав його винесення лише за спливом відведеного терміну вчинення виконавчих дій, яке спричинило їх нездійснення у визначеному законом обсязі за відповідною періодичністю, при цьому шестимісячний термін вчинення виконавчих дій з часу його відкриття станом на день винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу минув, а тому за сукупністю наведеного оспорюване рішення державного виконавця підлягає скасуванню судом, що визначає правомірність вимог заявника та підстави до задоволення скарги у цій частині вимог.

Проте, вимоги заявника стосовно визнання неправомірними дій головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 судом визнаються безпідставними, позаяк є абстрактними та не містять чіткого та конкретного змісту щодо оспорювання певної дії чи бездіяльності. Первісно заявлена вимога щодо зобовязання державного виконавця поновити виконавче провадження є безпідставною, оскільки за перебігом виконавчого провадження не постановлялось рішення про його зупинення, саме що могло б визначати потребу його поновлення, а власне такий обов'язок державного виконавця визначених загальними засадами його діяльності в частині здійснення примусового виконавчого провадження передбачається за наслідком скасування постанови про повернення виконавчого документу, що заздалегідь визначає зайвість додаткового судового зобов'язання до його безумовної службової діяльності, а тому скарга в цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.124, 129 Конституції України, ст.383, 385-387 ЦПК України, ст.30, 47, 52 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, що була чинною до 04.10.2016 року), ст.37, п.6,7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що є чинною з 05.10.2016 року), суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні №676 від 22.09.2016 року щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1900/10 Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 05.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Всеукраїнський ОСОБА_3 банк" заборгованісті за кредитним договором.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п'яти днів з дня отримання її копії, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.