РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк „Південний, про визнання майна іпотекою банку, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк „Південний про визнання недійсним договору застави майнових прав, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2016 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (надалі ОСОБА_1) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_4 (відповідач-2), ОСОБА_4 (відповідач-3), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5 з наступними вимогами:

- визнати квартиру АДРЕСА_1 предметом іпотеки згідно Договору застави майнових прав від 10.03.2006 р., укладеного між АТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_5;

- в рахунок погашення заборгованості у сумі 3300000,00 грн. за Кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р. звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру за номером 40 (сорок), загальною площею 144,4 кв.м, житловою площею 75,9 кв.м, що розташована за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, житловий будинок № 12 (дванадцять), яка належить: 1/5 частини ОСОБА_2 на прав спільної часткової власності на підставі договору дарування від 30.12.2015 р. за № 1502, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; 1/5 частина ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності на підставі договору дарування від 12.03.2013 р., за № 432, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6; 3/5 частини ОСОБА_4 та належить на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2012 року, за № 11606, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7А, - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Також позивач просить стягнути витрати по оплаті судового збору з відповідачів на користь Банку в розмірі 49500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що на підставі кредитного договору № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р. (далі Кредитний договір) Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було надано ОСОБА_5 кредит у сумі 112450,00 дол.США строком до 09.03.2026 року зі сплатою 12,5% річних, але позичальник зобовязання за кредитним договором не виконав.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору, 10.03.2006 р. між Банком та ОСОБА_5 укладений Договір застави майнових прав, згідно якого виконання зобовязань за Кредитним договором забезпечується майновими правами на трьохкімнатну квартиру за будівельним номером 40 (сорок), загальною площею 147,00 кв.м, що розташована за адресою: місто Одеса, проспект Шевченка, житловий будинок під будівельним номером 12, шостий поверх, за Договором № ІІІ-12-ф про інвестування будівництва, укладеного 12 січня 2006 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Стікон». Позичав вказує, що договором застави майнових прав встановлено, що після введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на вказану квартиру як на нерухоме майно предметом іпотеки за цим договором стає зазначена в цьому договорі квартира.

В 2016 році Позивачу стало відомо про неправомірні дії по відношенню до предмету іпотеки. Зокрема, про те, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано в новому реєстрі речових прав: 1/5 за ОСОБА_2, 1/5 за ОСОБА_3, 3/5 за ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування та договору купівлі-продажу (відповідно).

Проте в порушення Договору застави майнових прав, ОСОБА_5 до теперішнього часу не надав Банку документи для оформлення змін до Договору застави майнових прав та реєстрації обтяження предмету іпотеки.

Отже, Позивач вважає, що квартира № 40 за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, буд. 12/2 як збудована нерухомість, майнові права на яку були предметом іпотеки за цим договором іпотеки, продовжує бути предметом іпотеки.

Установивши факт переходу до відповідачів права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 вважає, що на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» можливо звернути стягнення на спірну квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2017 р. Публічне акціонерне товариство «Акціонерний Банк «Південний» залучений до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

ОСОБА_4 в травні 2017 р. звернувся з зустрічною позовною заявою до АТ «ОСОБА_1 Аваль», ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк „Південний з вимогами:

Визнати недійсним Договір застави майнових прав від 10 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_5 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (в теперішній час Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», ідентифікаційний код 14305909), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 940.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що станом на момент укладення спірного Договору застави майнових прав від 10 березня 2006 р., стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки, вважає, що спірний договір застави майнових прав на незавершену будівництвом квартиру є недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 10 березня 2006 року).

Крім того, ОСОБА_4 стверджує, що про існування Договору застави майнових прав від 10.03.2006 р. йому стало відомо тільки з позовної заяви Банка у цій справі. Іпотека на спірну нерухомість або обтяження станом на дату її придбання ОСОБА_4 не були зареєстровані в установленому порядку, тому навіть якщо договір іпотеки існував, то про це не могло бути відомо ні ОСОБА_4, ні іншим власникам квартири.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом АТ «ОСОБА_1 Аваль» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав.

Представник відповідача ОСОБА_4, він же позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні позов не визнала, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 за первісним позовом вони ж треті особи за зустрічним позовом позов не визнав, зустрічний позов підтримав.

Представник третьої особи АБ «Південний» - в судовому засіданні з позовом не погодився, зустрічний позов підтримав.

Відповідач за зустрічним позовом він же третя особа за первісним позовом ОСОБА_5 надав до суду заяву, в якої просив розглядати справу за його відсутністю.

Вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи АТ Акціонерний банк Південний, дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (в теперішній час Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль») («Заставодержатель») та ОСОБА_5 («Заставодавець») укладений Договір застави майнових прав (далі Договір застави майнових прав), згідно п. 1.2 якого в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором Заставодавець передав Заставодержателю в заставу майнові права по Договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва, укладеному 12 січня 2006 року між «Заставодавцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стікон» (в подальшому «Предмет застави»).

Договір застави майнових прав посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 10 березня 2006 р., зареєстрований в реєстрі за № 940.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору застави майнових прав, цим договором забезпечуються виконання «Заставодавцем» зобовязань перед «Заставодержателем», що випливають з укладеного ними Кредитного договору № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р. (а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку Кредитного договору, в подальшому «Кредитний договір»), згідно якого «Заставодавець» отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 112450, 00 (сто двадцять тисяч чотириста пятдесят) доларів США, по курсу Національного банку України, дорівнює 567852,50 грн., для фінансування обєкту житлового будівництва, розташованого за будівельною адресою: місто Одеса, проспект Шевченко, житловий будинок під будівельним номером 12, квартира під будівельним номером 40, кількість кімнат 3, загальною проектною площею 147, 0 кв.м, розташованої на 6 поверсі, згідно № Ш-12-ф про інвестування будівництва від 12 січня 2006 року між Заставодавцем та ТОВ «Стікон» (), терміном до 09 березня 2026 року, та зобовязується сплатити «Заставодержателю» суму кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій, у разі їх застосування та відшкодовувати завдані збитки у разі порушення зобовязань за Кредитним договором у розмірі та на підставах, передбачених ним.

Відповідно до положень п. 1.2 Договору застави майнових прав, в забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, «Заставодавець» на умовах, передбачених цим договором, передає «Заставодержателю» у заставу майнові права по Договору № Ш-12-ф про інвестування будівництва, укладеного від 12 січня 2006 року між «Заставодавцем» та ТОВ «Стікон», згідно якого у «Заставодавця» виникає право власності на квартиру, після завершення будівництва жилого будинку та введення в експлуатацію.

За положеннями пункту 4.5. Договору застави майнових прав, Заставодержателем може бути звернене стягнення на предмет застави в разі несплати Заставодавцем двох чергових платежів (суми кредиту та/або відсотків по ньому) згідно Кредитного договору або в разі, якщо Заставодавець на момент настання терміну виконання зобов'язань за Кредитним договором, забезпечених заставою, виконує їх не в повному обсязі, а згідно п. 4.6 Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави незалежно від настання строку виконання зобовязання, забезпеченого заставою, у разі невиконання Заставодавцем будь-яких умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 6.4 Договору застави майнових прав, Заставодавець зобовязався протягом 10 днів, з дати здачі квартири в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на неї, внести відповідні зміни до цього Договору і посвідчити такі зміни у нотаріуса, із подальшим накладенням заборони на відчуження квартири. Відповідне право Заставодержателя вимагати виконання від Заставодавця таких обов'язків передбачено п. 4.2 Договору застави майнових прав.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 7716975 від 30.05.2006 р., до Державного реєстру обтяжень рухомого майна був внесений реєстраційний запис про заставу рухомого майна на підставі Договору застави майнових прав, 940, 10.03.2006 р., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що Договір застави майнових прав був укладений в забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 перед АТ «ОСОБА_1 аваль» за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р., за яким позичальником є ОСОБА_5

Докази того, що до Договору застави майнових прав від 10.03.2006 р. сторонами вносилися зміни стосовно предмету іпотеки відповідно до п. 6.4 договору застави, здійснювалась реєстрація іпотеки спірної квартири в Державному реєстрі іпотеки або накладалась заборона на відчуження об'єкту нерухомого майна - в матеріалах справи відсутні та суду не надані. Представником Банку підтверджено, що ОСОБА_1 не звертався до ОСОБА_5 з вимогами про виконання обовязків згідно п. 6.4 договору застави майнових прав або обов'язків по погашенню кредитної заборгованості.

Судом встановлено, що на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 19.05.2009 р., укладеного між ВАТ Акціонерний банк «Південний» («Іпотекодержатель») та ОСОБА_5 («Іпотекодатель»), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 з метою задоволення вимог Іпотекодержателя за кредитним договором № В 87 2008 г від 20.02.2008 р., Іпотекодавець передав у власність Іпотекодержателя, а Іпотекодержатель прийняв у власність предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 25.02.2008 р. Р№2575, а саме: квартиру під номером «СОРОК», що знаходиться в місті ОДЕСА про проспекту ШЕВЧЕНКА в будинку під номером «ДВАНАДЦЯТЬ/ДВА», та складається в цілому з трьох житлових кімнат, загальною житловою площею 75,9 кв.м та підсобних приміщень, загальна площа квартири 144,4 кв.м.

Сторонами не заперечується, що ця квартира збудована та введена в експлуатацію на виконання зобовязань ТОВ «Стікон» за Договором № Ш-12-ф про інвестування будівництва від 12 січня 2006 року, укладеним між ОСОБА_5 та ТОВ «Стікон».

Право власності на спірну квартиру виникло у Позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_4, на підставі посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 21.12.2012 р., укладеному з Публічним Акціонерним товариством Акціонерний банк «Південний» (Продавець) та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів.

В подальшому на підставі низки договорів дарування, посвідчених нотаріально, співвласниками спірної квартири - по 1/5 частини кожний - стали: ОСОБА_2 (на підставі договору дарування від 13.12.2015 р.) та її малолітній син ОСОБА_3 (на підставі договору дарування від 12.03.2013 р.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що спірна квартира на час розгляду справи належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_4 3/5 частки квартири, ОСОБА_2 1/5 частки квартири та ОСОБА_3 в особі його законного представника ОСОБА_2 1/5 частки квартири.

За положеннями частин 1, 3 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 576 ЦК предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За приписами ст. 23 Закону України «Про іпотеку», особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Позивач за зустрічним позовом, звертаючись з позовом вказує на порушення його прав спірним договором застави майнових прав як співвласника квартири, на яку ОСОБА_1 просить звернути стягнення на підставі цього договору застави.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони), але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За положеннями статей 1, 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинної на час укладення спірного договору застави майнових прав від 10.03.2006 р.), застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні. Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва",яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку".До набрання чинності вказаних змін до Закону України «Про іпотеку», майнові права на обєкт незавершеного будівництва не були визначені як предмет іпотеки.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного суду України від 17.04.2013 р. у справі № 6-8цс13, який є обовязковим для застосування відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

В силу вимог ст. 1 Закону України Про іпотеку застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершене, регулюється саме цим Законом.

Отже, при укладенні Договору застави майнових прав від 10 березня 2006 р. на квартиру в незавершеному будівництвом житловому будинку були порушені положення ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на дату укладення спірного договору), яка не містила визначення предмету іпотеки майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва.

Відтак, підлягають задоволенню вимоги Позивача за зустрічним позовом до Банку, ОСОБА_5 про визнання недійсним Договору застави майнових прав від 10 березня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_5, в якому предметом застави є майнові права на квартиру в незавершеному будівництвом багатоквартирному будинку, з огляду на приписи ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 10 березня 2006 року).

За таких обставин, не підлягає задоволенню первісний позов Банку до Відповідача-1, Відповідача-2, Відповідача-3, за участю третіх осіб ОСОБА_5, АТ Акціонерний банк Південний про визнання спірної квартири іпотекою згідно договору застави майнових прав, зверненню стягненню на предмет іпотеки.

Крім того слід зазначити, що звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09.03.2006 р. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, спірну квартиру, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги наявністю заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р., в забезпечення якого був укладений Договір застави майнових прав від 10.03.2006 р. та порушенням ОСОБА_5 умов Договору застави майнових прав.

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р., кредитор (ОСОБА_1), на положеннях та умовах цього договору, надає Позичальнику (ОСОБА_5В.) кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 112450,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 09.03.2006 р. становить 567872,50 грн.

Згідно п. 1.2 Кредитного договору, кредит надається на 240 місяців з «09» березня 2006 р. по «09» березня 2026 р.

Сплата кредиту здійснюється щомісячно в розмірі 1/240 від суми отриманого кредиту згідно графіку, що є невідємною частиною цього договору (Додаток №1); погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно (п. 1.3 Кредитного договору).

Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5% відсотків річних (п. 1.4 Кредитного договору).

Надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись на розсуд Кредитора наступним чином: на поточний рахунок Позичальника; готівкою через касу Банку; шляхом оплати за письмовою заявою Позичальника наданих останнім платіжних документів (п. 3.2 Кредитного договору).

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, на умовах цього договору Кредитор зобовязався відкрити Позичальнику позичковий рахунок (за текстом договору прочерк замість номеру рахунку) та надати Позичальнику кредитні кошти, за умови надання Позичальником забезпечення повернення кредиту, зазначеного в п. 3.5 даного Договору.

За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього Договору, Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 05% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 10.1 Кредитного договору).

Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору, він набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів (частини коштів) та діє до повного погашення заборгованості за кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів та пені та інших витрат, повязаних з невиконанням умов цього договору та/або договорів про забезпечення).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст.526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України (в редакції станом на березень 2006 р.), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За положеннями ст. 1055 Цивільного кодексу України, кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч. 4 ст. 3 Закону України Про іпотеку).

Отже, згідно із чинним законодавством іпотекою забезпечуються виключно реально існуючи зобов'язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Між тим, згідно положенням п. 9.1 Кредитного договору, він набуває чинності з часу надання Позичальнику кредитних коштів (частини коштів).

Однак Банком не надані до матеріалів справи докази надання кредиту (частини кредиту) ОСОБА_5 за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р., тобто доказів забезпечення договором застави майнових прав зобов'язань на підставі кредитного договору, що набрав чинності.

Так, з Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09 березня 2006 р. станом на 05.04.2017 р., наданим Банком до суду 26.09.2017 р. вбачається, що Позивачем за первісним позовом нарахований залишок заборгованості за кредитом в розмірі 103760,76 дол. США (що складає 2813883,17 грн. за курсом НБУ станом на 05.04.2017 р.) - з урахуванням простроченої заборгованості у розмірі 21162,53 дол. США (що складає 573905,66 грн. за курсом НБУ станом на 05.04.2017 р.) за період з 15.04.2011 р. по 05.04.2017 р.; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 15.01.2008 р. по 05.04.2017 р. у сумі 121528,93 дол. США (що складає 3295737,34 грн. за курсом НБУ станом на 05.04.2017 р.), в тому числі прострочена заборгованість в сумі 120214,15 дол. США (що складає 3260081, 88 грн. за курсом НБУ станом на 05.04.2017 р.), розрахунок пені за період з 15.04.2014 р. по 05.04.2017 р. складає 634932,93 дол. США (що складає 17218716,29 грн. по курсу НБУ станом на 05.04.2017 р.).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (надалі Положення № 254) є внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу Банку.

За положеннями п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Між тим, на підтвердження видачі кредиту за Кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., Позивачем за первісним позовом надані копії документів під назвою Виписка по рахунку, де відображений рух грошових коштів за іншим кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 07.03.2006.

Однак копії вказаних документів, в яких зазначається про видачу позики ОСОБА_5 07.03.2006 р. на підставі кредитного договору від цієї ж дати, залишок заборгованості за яким списаний Банком за рахунок страхового резерву 27.03.2012 р. не свідчать про надання коштів позичальнику згідно умов Кредитного договору № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., в забезпечення виконання якого був укладений спірний договір застави майнових прав від 10.03.2006 р.

Доводи представника Банку в судовому засіданні 26.09.2017 р. про те, що кошти в повному обсязі за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р. були надані ОСОБА_5 не 07.03.2006 р., а фактично 10.03.2006 р., не підтверджені жодним доказом, але свідчать, що копії банківських Виписок, що є в матеріалах справи, є неналежними доказами, бо не містять інформацію щодо предмету доказування у цій справі.

Також слід зазначити, що копії банківських виписок, що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 05.04.2001 р. щодо вимог обовязкових реквізитів первинних документів (зокрема, дати і місця складання документу, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції), не містять підпису відповідальної особи, що має право засвідчити підписом такі бухгалтерські документи як банківські виписки про рух грошових коштів за рахунком.

З урахуванням вищевикладеного, суд не приймає копії банківських виписок, де відображений рух грошових коштів за Кредитним договором від 07.03.2006 р., за яким кредит виданий в день укладення, як належні докази підтвердження видачі кредиту згідно умов Кредитного договору № 014/0049/74/47168, який укладений 09.03.2006 р.

Крім того, Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., наданий Банком до матеріалів справи, згідно якого кредитні кошти в розмірі 112450,00 дол. США надані ОСОБА_5 07.03.2006 р., не відповідає умовам цього кредитного договору щодо розміру щомісячного платежу погашення кредиту відповідно до пунктів 1.3, 6.1 Кредитного договору) та/або графіку погашення кредиту (копія Додатку до кредитного договору № 014/0049/74/47168), що також свідчить про відсутність дійсних грошових зобов'язань за цим кредитним договором.

Так, за умовами Кредитного договору № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., повернення кредитних коштів здійснюється щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі 1/240 від суми отриманого кредиту згідно графіку; погашення відсотків здійснюється щомісячно за процентною ставкою 12,5% відсотків річних (п. 1.3, 6.1 кредитного договору). Тобто щомісячний платіж за кредитом складає 468,54 дол. США (112450,00 дол.США (сума кредиту)/240 міс.).

Відповідно до графіку погашення заборгованості, що є в матеріалах справи щомісячний платіж за кредитом складає 1278 дол. США.

Між тим розмір щомісячних платежів за кредитом та відсотками за кредитом, нарахований Банком Позичальнику згідно Розрахунку заборгованості за кредитом, що є в матеріалах справи, не відповідає ні таким умовам Кредитного договору, ні розміру платежу згідно графіку погашення заборгованості.

Відтак, Банком не надані докази на підтвердження існування будь-яких дійсних грошових зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., про які йдеться в первісному позові Банку.

Встановлені судом обставини, а саме, відсутність доказів надання кредиту за кредитним договором 014/0049/74/47168 від 09.03.2006 р., також свідчать про неможливість задоволення вимог Банку у цій справі.

Відповідачем-3 подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог Банку у цій справі, але суд встановив наявність підстав для відмови у позові Банку в зв'язку з недоведеністю підстав позову, що виключає можливість застосувати позовну давність до вимог Банку.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з кожного з відповідачів за зустрічним позовом: Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 також підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених судом вимог в розмірі по 320 гривень.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 575, 576, 583, 628, 1054, 1055 ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк Південний, про визнання майна іпотекою банку, звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір застави майнових прав від 10 березня 2006 року, укладений між ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (в теперішній час Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль», ідентифікаційний код 14305909), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 940.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» (ідентифікаційний код 14305909) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму сплаченого судового збору в розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

11 жовтня 2017 року