Справа № 305/1011/17
Провадження по справі 2/305/743/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчук В.Е.

з участю: секретаря - Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) в особі представника ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головне Управління Державної міграційної служби України в Закарпатської області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканці села Біла Церква, вулиця Прикордонна, будинок №12, Рахівського району, Закарпатської області, на підставі Договору дарування, укладеного 21 лютого 2009 року між ОСОБА_4, як «Дарувальником», та Оною (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_1) ОСОБА_5, як «Обдаровуваною», нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу Закарпатської області п. Маріною Аллою Степанівною, зареєстрованого в реєстрі за №596, належить на праві приватної власності в цілій частині житловий будинок №12 (дванадцять), що розташований по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Згідно із записами в Будинковій книзі для прописки громадян, які проживають в даному житловому будинку, на день звернення до суду із даним позовом є зареєстрованим/прописаним Відповідач, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який являється їй батьком. Разом з тим, обставини даного цивільно-правового спору надають їй, як одноосібній власниці даного нерухомого майна, звернутися до суду із відповідним позовом, суть якого зводиться до наступного. Відповідач, ОСОБА_3, являючись зареєстрованим в житловому будинку, належному їй в цілій частині на праві приватної власності, є на даний час особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки, вже із червня місяця 2012 року не проживає в ньому, не веде з Позивачем спільного господарства, не має з нею спільного бюджету, у звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділений правами і обов'язками, якими володіє ОСОБА_1 у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми. Дані обставини унеможливлюють Позивачу вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документи для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо, виходячи з обєктивних доводів, зазначених вище. З метою захисту свого порушеного права вона в травні місяці 2017 року зверталася до Територіального підрозділу Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області із відповідною заявою щодо проведення адміністративної виписки/зняття з реєстрації громадянина ОСОБА_3 із житлової площі будинку №12 (дванадцять), що розташований по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, належного їй в цілій частині на праві приватної власності. Однак, у проведенні таких дій було відмовлено із посиланням на положення пункту 4 Настанови з питань оформлення документів і контролю щодо реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №571 від 26 травня 2004 року, за якою працівники органів реєстрації інструктуються та дають зобовязання про недопущення протиправного використання і передачі персональних даних іншим фізичним чи юридичним особам, які зазначаються в документах реєстрації місця проживання та перебування. Посадовими особами державної міграційної служби було запропоновано звернутися до суду із відповідними вимогами щодо захисту порушених житлових прав. Вважає, що громадянин ОСОБА_3 втратив право користування житловими приміщеннями будинку, що належить їй на праві приватної власності, оскільки набув правового статусу особи, відносно якої сплив шестимісячний строк зберігання за нею даного жилого приміщення під час його тимчасової відсутності. Знятися з реєстрації місця проживання Відповідач, ОСОБА_3, в добровільному порядку відмовляється, у звязку із чим вирішити даний спір в порядку досудового врегулювання не являється можливим. На підставі наведеного просила визнати громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна таким, що втратив право користування жилими приміщеннями будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області знявши його з реєстрації місця проживання, а саме із житлового будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області без його згоди, надавши Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області дозвіл на зняття громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації місця його проживання за адресою: будинок №12 (дванадцять), вулиця Прикордонна, село Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просять задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в ході розгляду справи позов не визнав та пояснив, що після смерті своєї дружини, яка померла у 2007 році, він з 2012 року став проживати з іншою дружиною в м.Тячів, Закарпатської області. Мав намір проживати з дружиною в с.Біла Церква, однак його дочка, вона ж Відповідач, отримавши у дар житловий будинок від своєї бабусі поміняла замки на дверях і не допускала його до проживання. Літню кухню, яку він збудував, вона розібрала, таким чином він позбавлений був можливості там проживати. Просить відмовити у задоволенні позову. Дійсно визнає, що з 2013 року по даний час у житловому будинку №12 по вул.Прикордонній в с.Біла Церква, який належав матері його покійної дружини - ОСОБА_4, не проживав.

Представник Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не зявився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК).

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право.

Відповідно до статті 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи слідує, що Позивачу, ОСОБА_1, на праві приватної власності належить житловий будинок № 12, що розташований по вул. Прикордонній в с.Біла Церква, Закарпатської області. Таке право до неї перейшло за договором дарування від 21.02.2009 року, укладеним між ОСОБА_4 та Она (теперішнє прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_5. Реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно проведена, у відповідності до чинного законодавства, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22012483 від 27.02.2009 року.

Згідно з будинковою книгою для прописки громадян в будинку №12 в с. Біла Церква по вул.Прикордонна, Рахівського району, Закарпатської області, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований у вказаному будинку.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради №446 від 27.06.2017 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1, слідує, що громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в селі Біла Церква не проживає понад шість місяців.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що Відповідач у спірному житловому будинку не проживає з червня 2012 року. ОСОБА_3 з Позивачем, ОСОБА_1, спільним побутом не пов'язані та не мають спільного бюджету; ОСОБА_3 проживає у своєї дружини в м.Тячів, Закарпатської області, тобто має інше житло.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, відповідно до яких способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

З метою усунення будь-яких обмежень у здійсненні права власності на вищевказаний житловий будинок, Позивач, має намір здійснювати власні майнові права безперешкодно, тому і звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач, ОСОБА_3, являючись зареєстрованим в житловому будинку, належному ОСОБА_1 в цілій частині на праві приватної власності, є на даний час особою, яка втратила право на користування даним житловим приміщенням, оскільки, вже із червня місяця 2012 року не проживає в ньому, не веде з Позивачем спільного господарства, не має з нею спільного бюджету, в звязку із чим відповідно до частини 3 статті 64 Житлового кодексу УРСР не наділений правами і обов'язками, якими у даному випадку володіє Позивач, у відповідності до приписів зазначеної вище правової норми.

Дані обставини унеможливлюють їй вільно, повно та безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, в тому числі, одержувати певні документів для нарахування соціальної допомоги, отримання соціальних пільг тощо.

Як убачається із матеріалів даної справи, громадянин ОСОБА_3 втратив право користування житловими приміщеннями будинку, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, оскільки набув правового статусу особи, відносно якої сплив шестимісячний строк зберігання за нею даного жилого приміщення під час його тимчасової відсутності.

Посилання Відповідача на те, що він не міг користуватися будинком, який є предметом позову, не підкріплені жодними доказами, як і не доведеним залишилося те, що Позивач, ОСОБА_1 розібрала літню кухню, яку начебто збудував ОСОБА_3, оскільки жодних доказів самого факту існування такої будівлі (документів на будівництво) суду не надано.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІV регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання. Згідно зі статтею 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, у тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки знятися з реєстрації місця проживання Відповідач, ОСОБА_3, в добровільному порядку відмовляється, у звязку із чим вирішити даний спір в порядку досудового врегулювання Позивачу не вдалося, за таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією Відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні Позивачем права власності нерухомим майном, тому суд приходить до висновку, що Відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилими приміщеннями спірного будинку.

Судові витрати в сумі 640 гривень, понесені Позивачем на оплату судового збору, слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 131, 209, 212-215, 218, 223, ЦПК суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, Україна таким, що втратив право користування жилими приміщеннями будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, знявши його з реєстрації місця проживання, а саме із житлового будинку №12 (дванадцять), розташованого по вулиці Прикордонній в селі Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області, без його згоди, надавши Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Рахівського районного відділу Державної міграційної служби України в Закарпатській області дозвіл на зняття громадянина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстрації місця його проживання за адресою: будинок №12 (дванадцять), вулиця Прикордонна, село Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного: ОСОБА_6