АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

встановила:

у серпні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 39 252грн. 11коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 1 листопада 2008р. на 67 км автодороги Київ - Чоп сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БМВ, д.н. НОМЕР_1, під його керуванням, та належного ОСОБА_2 автомобіля «Шевроле-Авео», д.н.НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого його автомобіль отримав механічні пошкодження, чим йому завдано шкоди.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2008 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 КУпАП.

Висновком спеціаліста №739 експертного автотоварознавчого дослідження від 24 листопада 2008р. визначена вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «БМВ»,номер НОМЕР_1, який становить 32 735грн. 11коп. Вартість проведення дослідження становить 606грн., тому розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховою компанією становить 33 341грн. 11коп.

Позивач посилався на те, що рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 33 341грн. 11коп., моральну шкоду в розмірі 5 000грн., витрати на правову допомогу в розмірі 350грн., судовий збір в розмірі 51грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 30грн., витрати на оголошення в газеті за виклик відповідача до суду в розмірі 480грн.

Справа №758/10134/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8598/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач стверджував, що не був обізнаний про те, що автомобіль ОСОБА_2 був застрахований АТ «СК «АХА Страхування» на час ДТП, дізнався про це лише 14 травня 2014р. і в той же день повідомленням № 2009/V/OMTPL00218 проінформував відповідача про страховий випадок, однак страхова компанія не відреагувала на його прохання відшкодувати понесені ним витрати. Дату, коли він дізнався про існування страхового полісу, позивач

- 2 -

просив визнати поважною та незалежною від його волі причиною пропуску строку позовної давності.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Позивач посилається на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, оскільки він не міг виконати обов'язок, передбачений п.22.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку, так як не знав і не міг знати про наявність у ОСОБА_2 договірних відносин з ПрАТ "СК «АХА Страхування».

Також позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати завдану йому моральну шкоду.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.74 т.2), у судове засідання не з'явився, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 1 листопада 2008р. на 67 км автодороги Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_2 автомобіля «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля БМВ, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керування позивача.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 6 листопада 2008р. ОСОБА_3 визнаний винним та притягнений до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КпАП України.

Згідно висновку спеціаліста експертного товарознавчого дослідження №739 від 24 листопада 2008р., проведеного ТзОВ «Експертиза», вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля БМВ-735J, реєстраційний номер НОМЕР_1, з технічної точки зору на час огляду 10 листопада 2008р. становить 32 735грн. 11 коп.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 15 вересня 2009 року позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 33 341грн. 11коп., на відшкодування моральної шкоди 5 000грн., судові витрати в розмірі 81грн., витрати на юридичну допомогу в сумі 350грн. та витрати на оголошення в газеті 480грн., а всього 39 252грн. 11коп., в решті позовних вимог відмовлено.

30 березня 2010 року на виконання рішення Макарівського районного суду Київської області позивачу був виданий виконавчий лист, за яким 5 травня 2011р. було відкрито виконавче провадження державним виконавцем Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Постановою державного виконавця Макарівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24 грудня 2015р. виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно полісу № ВВ/2937203 від 6 грудня 2007р. цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована АТ «СК «АХА Страхування»

14 травня 2014р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «АХА»

- 3 -

Страхування» із заявою про виплату йому страхового відшкодування.

Листом від 16 червня 2014р. за №05375/14 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неповідомленням страховика про настання ДТП протягом трьох робочих днів та не наданням для огляду пошкодженого транспортного засобу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є правомірною, так як він не був повідомлений протягом трьох днів з моменту ДТП про настання страхового випадку, а крім того, позивач звернувся з позовом до власника автомобіля про відшкодування завданої матеріального та моральної шкоди, який був частково задоволений судом.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах матеріального права.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності

- 4 -

стаття 3 вказаного закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 зазначеного закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі 6-954цс16.

Матеріалами даної справи підтверджено, що позивач звернувся до Макарівського

- 5 -

районного суду Київської області з позовом про стягнення з власника автомобіля «Шевроле-Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, отже обрав спосіб захисту свого порушеного права, шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди,чим відмовився від права заявити таку вимогу до страховика.

Та обставина, що рішення Макарівського районного суду Київської області на час звернення до суду з даним позовом не виконане, не може бути підставою для стягнення страхового відшкодування зі страховика, так як це не передбачено нормами матеріального права, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не був обізнаний про наявність у ОСОБА_2 полісу обов'язкового страхування на час ДТП, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки це не передбачено нормами матеріального права, так як позивач отримав відшкодування від винної особи за рішенням суду.

Крім того, позивач не був позбавлений можливості отримати таку інформацію у разі бажання отримати відшкодування від страховика, так як відповідно до ст. 21.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Також не ґрунтуються на нормах матеріального права вимоги позивача про стягнення зі страховика всіх сум, стягнених рішенням Макарівського районного суду Київської області з ОСОБА_2, так як це не передбачено нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони, підстави та предмет позову, який був розглянутий Макарівським районним судом Київської області різниться від поданої до Подільського районного суду міста Києва позовної заяви, не є підставою для отримання повторного відшкодування завданої у результаті ДТП шкоди, у даному випадку від страховика, оскільки позивач обрав інший спосіб захисту свого порушеного права, про що було зазначено вище.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий: Судді: