АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2495/17 Справа № 201/4415/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 участю третьої особи Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання, припинення та визнання права власності, зняття заборони на відчуження нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 20 вересня 2012 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання, за умовами якого ОСОБА_3 зобовязалася довічно утримувати її, а саме: забезпечити приписаними лікарями ліками, доглядом, зберігати в безоплатному довічному користуванні вказану квартиру. За згодо. Сторін визначена грошова оцінка щомісячного матеріального забезпечення у розмірі 200 грн.

Посилаючись на те, що з 2015 року відповідач систематично не виконує договірні обовязки щодо належного утримання та майнового забезпечення, їй були направлені вимоги про добровільне розірвання договору довічного утримання, із зазначенням часу та місця його розірвання, однак остання в добровільному порядку розірвати договір довічного утримання відмовляється.

У звязку із викладеним, просить розірвати зазначений договір довічного утримання, припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру, зняти заборону на відчуження квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року позовні вимоги задоволено частково (т.2 а.с.11-20).

Розірвано договір довічного утримання укладений 20 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований за № 10-1704.

Застосовані наслідки розірвання договору, повернуто кв. № 51 у буд. 26 а, по вул. Севастопольській у м. Дніпропетровську, у власність ОСОБА_4

У задоволені іншої частини позовних вимог, відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити (т.2 а.с.46-50).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін,з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 , зареєстрований в реєстрі №10-1704, згідно умов якого відповідач набула право власності на належну позивач квартиру № 51 у № 26 а по вул. Севастопольській у м. Дніпропетровську та зобовязалася до смерті ОСОБА_4, утримувати та доглядати останню, забезпечувати її приписаними лікарями ліками, доглядом, необхідною допомогою і зберігати в її безоплатному довічному користуванні вказану квартиру. Крім того, набувач зобовязується поховати відчужувача за власні кошти, за православним звичаєм та встановити надгробок. Пунктом 9 договору довічного утримання за згодою сторін визначено грошову оцінку щомісячного матеріальне забезпечення у розмірі 200 грн.

Згідно з п.п. 14, 15, 16 договору, вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається між сторонами, нотаріусом сторонам розяснено. Сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено статтями 234,235 Цивільного кодексу України.

Згідно із п. 16 договору у випадках, не передбачених даним договором, сторони керуються чинним законодавством. Відповідальність сторін встановлюється згідно з чинним законодавством.

У звязку із систематичним невиконанням ОСОБА_3 умов договору довічного утримання, ОСОБА_4 неодноразово направляла на адресу відповідача вимоги про добровільне розірвання вказаного договору.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 грудня 2015 року, 23 грудня 2015 року, 24 грудня 2015 року та 26 січня 2016 року ОСОБА_3 направлено ОСОБА_4 грошові перекази по 200 грн., які як помилково отриманні, були повернуті (а.с. 45).

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

За правилами ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням заперечень сторін, дійшов правильного висновку про розірвання договору довічного утримання та повернення квартири у власність позивача, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання нею, як набувачем зобов»язань за укладеним договором, зокрема щодо забезпечення продуктами харчування та купівлі ліків, надання медичної допомоги, та постійний догляд, а відповідно до ст. 756 ЦК України в разі розірвання договору довічного утримання відчужувач набуває право власності на майно, яке ним було передано.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права. При цьому, судом першої інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об»єктивно з»ясовані обставини справи та надана ім належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про умисне ухилення відчужувача від отримання належного матеріального забезпечення та необхідної допомоги, висновків суду не спростовують, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі про уникнення ОСОБА_4 від зустрічей з відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки одноразове звернення до Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, не підтверджують систематичність відповідних дій останньої, а лише свідчить про те, що між сторонами існує спір.

Отже,доводи вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно зясував обставини по справі, не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7