АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/5058/15-ц Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 22-ц/790/2976/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Інші справи позовного провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Котелевець А.В., Швецової Л.А.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_4, товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання прилюдних торгів, акта державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки та свідоцтва про право власності недійсними, скасування права власності, -

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що в рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (ПАТ «Укрсиббанк») заборгованості за кредитним договором 21 лютого 2014 року на прилюдних торгах, проведених філією 21 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», було реалізовано квартиру АДРЕСА_1, покупцем якої стала ОСОБА_3

За результатами проведення прилюдних торгів державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки та видано ОСОБА_3 нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, що належала їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Посилаючись на те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю, на час проведення прилюдних торгів відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року по справі за її позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя знаходилась під забороною відчуження, її не було належним чином повідомлено про час та місце проведення торгів, з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила визнати недійсними прилюдні торги, які відбулися 21 лютого 2014 року, акт державного виконавця від 28 лютого 2014 року, видане відповідачу 7 березня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 свідоцтво, скасувати право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що судом не надано належної оцінки факту заборони відчуження спірної квартири, накладеної судовим рішенням і що така заборона унеможливлювала проведення прилюдних торгів з продажу квартири, ? частини якої належить їй на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2016 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (Московський ВДВС Харківського МУЮ) знаходилося зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 378 477 грн. 23 коп.

21 лютого 2014 року спеціалізованою організацією філією 21 приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на підставі укладеного 11 грудня 2013 року з Московським ВДВС Харківського МУЮ договору про надання послуг щодо організації і проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, було реалізовано квартиру АДРЕСА_1, покупцем якої стала ОСОБА_3

28 лютого 2014 року за результатами прилюдних торгів державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки, а 7 березня 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги було проведено з дотриманням вимог закону, оскільки реалізована квартира під арештом не перебувала, позивачу було відомо про час та місце проведення прилюдних торгів, а тому відсутні встановлені законом підстави для визнання їх недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Як убачається із матеріалів справи, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя в порядку забезпечення позову накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_1.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна.

Оскільки спірна квартира під арештом не знаходилась, ухвалу про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або зупинення реалізації арештованого майна постановлено не було, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про накладення арешту не перешкоджало реалізації майна боржника на виконання рішення суду, оскільки законом не встановлено заборони реалізації майна на виконання рішення суду у випадку застосування заходів забезпечення позову в іншій справі.

Умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

Верховним Судом України в постановах від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15, від 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15, висловлено наступну правову позицію, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За змістом п. 3.11 Тимчасового положення (у редакції на час проведення прилюдних торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Отже, розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень п. 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами необхідних відомостей.

Отже, загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема роздруківкою технічного запису судового засідання від 08 липня 2014 року, в якому ОСОБА_2 було допитано в якості свідка, що про час та місце проведення прилюдних торгів їй було відомо, в день їх проведення вона знаходилась біля будівлі, в якій вони відбувались та чекала на їх результати.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання прилюдних торгів недійсними та відмовив у задоволенні позову.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, а наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

Л.А. Швецова