Р І Ш Е Н Н Я 538/22/17

І м е н е м У к р а ї н и 2/538/250/17

19 жовтня 2017 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

при секретарі Дробот О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Райз-Максимко» про стягнення заборгованості, -

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з дійсним позовом і в обґрунтування позовних вимог пояснив, що 17.07.2014 року між ним та ОСОБА_2 «Райз-Максимко» був укладений договір №РМ-17/07 про надання послуг по запиленню посівів гібридного соняшнику згідно технологічного процесу, а відповідач зобовязується оплачувати надані послуги. Позивач умови договору виконував у повному обсязі, що підтверджується актами виконаних робіт від 31.08.2014 року на суму 36960,00 грн. В порушенні умов п.3.1. вищезазначеного договору, яким передбачена оплата послуг протягом місяця з моменту підписання договору, ОСОБА_2 «Райз-Максимко» зобовязання виконав з порушенням строків його виконання. Пунктом 3.3. договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року передбачено, що підписання акту приймання-передачі наданих послуг представником відповідача є підтвердженням відсутності претензій з його боку. Відповідно до умов договору, відповідач повинен розрахуватися з позивачем до 17.08.2014 року. Однак позивач зарахував 04.07.2016 року 1807,50 грн., а повністю розрахувався з позивачем 25.07.2016 року у розмірі 35117,35 грн. Таким чином позивач вважає, що відповідачем порушені умови договору у звязку з простроченням зобовязання по виконаним роботам згідно до умов договору. Таким чином позивачем нарахована сума боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 24483,04 грн.

У судове засідання позивач не зявився, але надіслав письмові заяви про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу без його участі. Також позивач не ставить питання щодо заочного розгляду справи у відповідності до ст.224 ЦПК України.

Представник відповідача повідомлений належним чином у судове засідання не зявився.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 17.07.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 «Райз-Максимко» укладений договір про надання послуг №РМ-17/07.

Згідно п.1.1 договору визначений порядок та умови договору щодо яких, виконавець (позивач) зобовязується за завданням замовника (відповідача) протягом визначеного в Договорі строку надавати за плату послуги запилення посівів гібридного соняшнику згідно технологічного процесу, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги.

Пунктом 3.1 зазначено, що за надання передбаченого Договором послуг замовник нараховує виконавцю 36960,00 грн.

Пунктом 6.2. зазначений строк цього Договору, який починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1. цього Договору та закінчується 20.09.2014 року.

Згідно акту про виконання послуг від 31.08.2014 року по запиленню посівів гібридного соняшнику в 2014 році у розділі 1 п. І (загальний) убачається, що виконавець передав, а представники замовника прийняли послуги, виконані згідно з договором №РМ-17/07 від 17.07.2014 року, п.ІІІ зазначає, що послуги підлягають оплаті відповідно до умов договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року. У розділі 2 (розрахунковий) зазначена назва послуг запилення посіві гібридного соняшнику (бджолосімями) та її вартість 36960,00 грн. Даний акт про виконання послуг підписаний відповідними сторонами.

Позивач у своєму позові посилається на те, що він виконав усі умови договору, що не спростовується наданими доказами. Однак зазначає, що відповідач з ним розрахувався 04.07.2016 року у сумі 1807,50 грн. та 25.07.2016 року у сумі 35117,35 грн. Тобто відповідачем були порушені умови договору щодо повного розрахування у строк до 20.09.2014 року.

Таким чином, позивач вважає що відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання на вимоги кредитора, і відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В матеріалах позовної заяви містяться копії претензій позивача до відповідача від 07.10.2015 року та 06.04.2016 року (а.с.7,8).

Пункт 4.3. договору про надання послуг №РМ-17/07 від 17.07.2014 року зазначає відповідальність за порушення договору, а саме у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем (позивачем), замовник (відповідач) сплачує пеню згідно законодавства.

Позивачем наданий розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції на день погашення основного боргу 25.07.2016 року по вищезазначеному договору у сумі 24483,04 грн. (а.с.9).

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо договором передбачено надання послуг за плату.

За змістом положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом також встановлено, що вказаний договір про надання послуг є і грошовим зобов'язанням, оскільки умовами договору №РМ-17/07 від 17.07.2014 року пунктом 3.1 зазначено, що за надання передбаченого Договором послуг замовник нараховує виконавцю 36960,00 грн.

Пункт 4.3. договору про надання послуг №РМ-17/07 від 17.07.2014 року зазначає відповідальність за порушення договору, а саме у разі прострочення оплати послуг, наданих виконавцем (позивачем), замовник (відповідач) сплачує пеню згідно законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказана норма матеріального права передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, як в даному випадку, то підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Також боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна надати суду докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ч. 1 ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України).

В силу положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а саме існування розрахунку між позивачем та відповідачем, тобто зарахування 04.07.2016 року 1807,50 грн. та 25.07.2016 року у сумі 35117,35 грн. вказаної оплати за надані послуги по запиленню посівів гібридного соняшника та доказів про сплату цієї суми, яка підтверджується квитанціями на момент розгляду справи в суді.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11, 27, 46, 58,60,61, 79, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.526,610,611,625,903,906 ЦК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Райз-Максимко» про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: В.А.Бондарь