Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 329/1273/16Головуючий у 1-й інстанції Пода Н.М.
Пр. № 22-ц/778/2171/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що у період з 03.08.1985р. по 06.05.1987р. проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан. При виконанні службового обов'язку отримав чисельні захворювання: гіпертонічну хворобу ІІІ ст., ступінь АГ ІІ, високий кардіоваскулярний ризик, гіпертрофія міокарда лівого шлуночка, гіпертонічну ангіопатію сітківки. ІХС: дифузний кардіосклероз. СН ІІ А ст. ІІ ФК, дисциркуляторну енцефалопатію І ст., змішаного генезу, помірно виражений вестибуло-атактичний синдром, остеохондроз ШОП, атеросклероз, патологічну звивистість лівої ОСА, СМН ІІ ст., стеноз стегново-підколінного сегмента зліва, хронічну ішемію ІІ А ст. ПХЕС, хронічний рецидивуючий панкреатит, больова форма, середньої тяжкості, фаза загострення, вторинний коліт з гіпомоторной дисфункцією товстого кишечника, дисбактеріоз кишечника, хронічний простатит, вузловий зоб І ст., вузол правої долі, еутиреоз, ожиріння ІІІ ст., аліментарного генеза, метаболічний синдром, хронічний гастрит, вертеброгенна люмбалгія, що підтверджується витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України №1313 від 15.12.2000р., виписками з історії хвороби №№ 19132,18455,10687, виписними епікризами №№ 121,37738.

Згідно із витягом з акту огляду МСЕК серії МА №036285 від 24.01.01р. та виписки із акту огляду МСЕК серії АД №140615 йому була встановлена 3 група інвалідності, яка прямо пов'язана з виконанням обовязків військової служби.

Отримані ним під час проходження військової служби чисельні захворювання турбують його і по сьогоднішній день. Щоденно турбують головні болі, які підсилюються при фізичному навантаженні, часто виникає запаморочення, похитування при ходінні, погіршення пам'яті, зниження слуху, працездатності, порушення сну, нудота, загальний озноб, дискомфорт в області серця, різка слабість оніміння язика, губ, кінцівок. Перебування на стаціонарному лікуванні призводить лише до нетривалого покращення здоров'я.

У зв'язку з отриманими під час захисту Вітчизни хворобами, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, не має можливості працювати та забезпечувати свою сім'ю коштами, оскільки на велику відстань самостійно, без сторонньої допомоги пересуватися не може, відчуває себе втраченим для суспільства та родини. Порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Значна частина пенсії, яку він отримує витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_3 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Позивач ОСОБА_3 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 оборони України у своїй апеляційній скарзі (а.с. 78-80) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, у разі ухвалення нового рішення судові витрати стягнути з позивача.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 91), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 93).

У судове засідання 20 липня 2017 року належним чином повідомлений апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи (а.с. 95) позивач ОСОБА_3 не зявився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_3 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останнього за присутністю представника відповідача ОСОБА_2 оборони України за довіреністю (а.с. 98) ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року, постановленою колегією суддів без виходу до нарадчої кімнати, ОСОБА_5 не допущено до участі у цій справі, як представника позивача ОСОБА_3 на підставі довіреності від 30.03.2017 року від Адвокатського обєднання «Довіра» в особі керуючого партнера адвоката ОСОБА_6 (а.с. 99), виданої на підставі договору № 28 про надання юридичних послуг, укладеного між Юридичним центром «Довіра» в особі адвоката ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 30.03.2017 року, так як остання не відповідає вимогам ст. 42 ЦПК України (документи, що посвідчують повноваження представників). При цьому, на запитання колегії суддів Здорик О.І. зазначав, що вважає недоцільним оформлювати свої повноваження в іншій спосіб, час для цього йому не потрібний, а тому останній був присутній у цій справі у судовому засіданні в апеляційному суді як слухач.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 оборони України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 оборони України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його скасувати і ухвалити нове рішення по суті.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що частково задовольняючи позов ОСОБА_3 у цій справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, яке він отримав у Демократичній Республіці Афганістан, повязано з проходженням військової служби; моральну шкоду має відшкодувати ОСОБА_2 оборони України.

Проте погодитись із такими висновками суду першої інстанції повністю не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Встановлено, що з 03 серпня 1985 року по 06 травня 1987 року ОСОБА_3 проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у складі діючої Радянської армії у період бойових дій.

При виконанні інтернаціонального обовязку у вищезазначеній республіці ОСОБА_3 отримав численні захворювання.

24.01.2001р. позивачу при первинному огляді була встановлена ІІІ група інвалідності, до 01.02.2002р. в зв'язку з хворобою, яка пов'язана з проходженням військової служби, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК серія МА №036285 (а.с.10).

За результатами повторного огляду від 17.01.2011р. позивачу, ОСОБА_3 встановлено безстроково 3 групу інвалідності через захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків служби при виконанні інтернаціонального обов'язку, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АД №140615 (а.с. 11).

Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня», КУ «Запорізький обласний госпіталь», що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с.13-20).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди у будь-якому розмірі ще не породжує обовязку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши субєкта такої відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності ОСОБА_2 оборони України, чи наявний причинний звязок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні.

При цьому, ОСОБА_2 оборони України доводило у суді першої інстанції відсутність своєї вини та неналежності, як відповідача у цій справі, але суд першої на це належної уваги не звернув.

Так, згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування шкоди державою відбувається у спосіб, передбачений законами України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права… фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Так, військова служба повязана із захистом Вітчизни, тому військовослужбовцям визначені законами пільги та гарантії, у тому числі компенсації за моральні страждання вже враховані чинним законодавством.

Однак, поза увагою суду першої інстанції залишились положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобовязані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоровя. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби внаслідок захворювання, повязаного з виконанням обовязків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоровя в порядку, встановленому ОСОБА_2 оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами тощо.

Також, окрім Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на які суд першої інстанції належної уваги не звернув, відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

При вищевикладених обставинах, позивачем у матеріали цієї справи не було надано суду першої інстанції належних допустимих доказів завдання йому будь-якого розміру моральної шкоди, яка б підлягала стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі за рішенням суду, враховуючи вказані вище встановлені судом фактичні обставини цієї справи.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову позивача до відповідача у цій справі у повному обсязі.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_2 оборони України, як особи, яка подала апеляційну скаргу, ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України слід задовольнити; рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у цій справі слід скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 88 ч. ч. 1, 5 ЦПК України у разі відмови ОСОБА_3, як позивачеві, у задоволенні його позову у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 оборони України у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Крім того, встановлено, що позивач ОСОБА_3 (посвідчення, копія а.с. 8), звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у цій справі взагалі та у тому числі він був звільнений від його сплати за подачу вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

У звязку із чим, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, враховуючи задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 оборони України апеляційним судом у цій справі, судові витрати ОСОБА_2 оборони України, повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн., сплаченого при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду (а.с. 89 ), слід компенсувати за рахунок держави.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 оборони України задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 22 березня 2017 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 оборони України про відшкодування моральної шкоди у цій справі відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 оборони України (), повязані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 606,32 грн. компенсувати за рахунок держави.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8