Справа №473/1682/17 27.07.2017 27.07.2017 27.07.2017
Провадження №22-ц/784/1718/17
Справа №473/1682/17 Головуючий у 1-ї інстанції Лузан Л.В.
Провадження № 22-ц/784/1718/17 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

27 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченко В.І. Крамаренко Т.В.,

із секретарем - Богуславською О.М.,

за участю: представника заявниці - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року за заявою ОСОБА_3, зацікавленої особи Доманівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, про встановлення факту проживання однією сімєю із спадкоємцем,

В С Т А Н О В И Л А:

У травня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що 25 грудня 2007 року померла її двоюрідна тітка - ОСОБА_4 Після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка, площею 5,78 га, яка розташована в межах території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Вона з початку 2002 року постійно проживала разом з спадкодавцем доглядала за нею та вела з нею спільне господарство. Враховуючи відсутність у померлої спадкоємців за законом першої-третьої черг, вона вважає, що у відповідності до ст. 1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Проте, при зверненні в травні 2017 року до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, через неналежне підтвердження її права на отримання спадщини як спадкоємця четвертої черги спадкування.

Посилаючись на вказані обставин, ОСОБА_3 просила встановити факт проживання її з спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, тобто до 25 грудня 2007 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права і неправильне застосування норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та ухвалити рішення, яким задовольнити її заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявниці, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття спадщини ОСОБА_3 залежить не лише від встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, а також повязано з необхідністю вирішення питання про надання їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. За такого, районний суд дійшов висновку, що звернення заявниці до суду з зазначеними вимогами не породжує для останньої юридичних наслідків, на які вона розраховує, оскільки існує спір про право на спадкування, повязаний з пропуском строку для прийняття спадщини, який підлягає вирішенню в позовному провадженні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів не погоджується, так як вони не відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи, встановленим у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень ч. 5 ст. 234 цього Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 1998 року (а. с. 5 ).

ОСОБА_4 є двоюрідною сестрою батька заявниці ОСОБА_5, який помер 11 жовтня 2016 року, а відтак заявниця є двоюрідною племінницею.

На час смерті - 25 грудня 2007 року - ОСОБА_4 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, відкритої Доманівською держнотконторою після смерті ОСОБА_4, 27 лютого 2017 року з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї тітки звернулася ОСОБА_3, яка за довідкою сільської ради, на час смерті проживала разом з померлою (а.с. 26-47).

Із постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27 травня 2017 року, прийнятою за результатами розгляду заяви ОСОБА_4, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з підстав не надання нотаріусу документу, що підтверджує право власності на майно спадкодавця та документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем. ( а.с. 7).

За правилами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України в редакції на час відкриття спадщини).

З огляду на зазначені норми матеріального права та встановлені обставини, районний суд помилково дійшов висновку, що заявниці необхідно звертатися до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 на час звернення до суду вже зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та відповідно до цієї заяви нотаріусом була відкрита спадкова справа.

За такого такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, а тому постановлена ухвала районного суду підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При розгляді справи суду першої інстанції треба звернути увагу, що заявниця при зверненні до суду в окремому провадження зазначила в заяві, що встановлення зазначеного факту необхідно для оформлення прав на спадщину, тоді як нотаріусом зазначені інші підстави відмови в оформленні таких прав.

Крім того, оскільки спадкове майно знаходиться на території Богданівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, то зацікавленою особою у справі повинна бути саме Богданівська сільська рада.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 липня 2017 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: В.І. Козаченко

ОСОБА_6