Справа № 640/6243/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

14 липня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в особі представника Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму в розмірі 53602 грн. 95 коп., та судові витрати. В обгрунтування зазначених підстав посилається на наступне. 29.04.2014 року між ОСОБА_2 та позивачем був укладений договір страхування транспортних засобів №АМ.086303, предметом якого є страхування автомобіля Subaru Forester д.р.н. АХ5888СХ. 23.11.2014 року в м. Харкові по вул. Героїв Праці,7 трапилась ДТП за участю вказаного застрахованого автомобілю під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1 під керуванням відповідача. 10.12.2014 року постановою Київського районного суду м. Харкова відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. До позивача звернувся страхувальник з заявою про пошкодження транспортного засобу в звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору страхування №АМ.086303. 18.12.2014 року позивач на підставі Страхового акту №UA006/L01/01 від 17.12.2014р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 37229,52 грн. 29.01.2015р. позивач на підставі Страхового акту № UA006/L01/02 від 28.01.2015р. та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 16373,43 грн. Позивач, керуючись ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. ст. 993, 1187 ЦК України звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування, в якій запропонував відповідачу в добровільному порядку відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок ДТП, що трапилась з його вини, в розмірі 53602,95 грн. Але, жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача не було здійснено. Отже, оскільки в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зазначено, що ДТП сталась саме з вини відповідача, та керуючись положеннями ст. ст. 1188, 1187 ЦК України, то і обовязок відшкодовувати шкоду заподіяну внаслідок ДТП, покладається саме на відповідача.

Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач до судового засідання не зявився, повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2014 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по парковці ТРЦ «Караван» по вул. Героїв Праці, 7, в м. Харкові, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_3, який наближався до нього з правого боку, внаслідок чого сталося зіткнення,

автомобілі пошкоджено та заподіяно матеріальну шкоду. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ДТП мало місце з вини відповідача, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2014 року, яка набула чинності.

26.11.2014 року власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_2 звернулась до позивача з заявою про настання страхового випадку відповідно до договору страхування №АМ.086303 від 29.04.2014 року, який було укладено між позивачем та ОСОБА_2

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 37229,52 грн. та 16373,43 грн. на підставі звіту №1999/14, рахунків-фактури, страхових актів, та розрахунків страхового відшкодування.

Представник позивача звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди, але вона була проігнорована останнім.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Також згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.

При цьому страховик, який виплатив страхове відшкодування потерпілому, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого відшкодування.

Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, суд, застосувавши положення ст. ст.993, 1194 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», на підставі наданих доказів, яким суд дав оцінку відповідно до ст. 212 ЦПК України, встановивши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що відповідач, який є винним у скоєнні ДТП, зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду в загальному розмірі 53 602 грн. 95 коп.

А тому, позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно відомостей ОСОБА_3, УДМС України від 12.05.2017 року, відповідач не зареєстрований за вказаною адресою в позові. Тому, останньою відомою адресою відповідача є: м. Харків, вул. К. Корка, що підтверджується копією постанови Київського районного суду м. Харкова від 10.12.2014 року.

Враховуючи приписи ст. 110 ч.9 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, можуть предявлятися за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання чи перебування чи постійного його заняття (роботи).

Також відповідно до ч.6 ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть предявлятися також за місцем завдання шкоди.

Місцем завдання шкоди є м. Харків, вул. Героїв Праці, 7, що територіально відноситься до території Київського районного суду м. Харкова.

Судові витрати позивача, понесені у звязку з оплатою судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в особі представника Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , кошти в розмірі 53602 (пятдесят три тисячі шістсот дві) гривень 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», , судові витрати в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. У разі, якщо рішення було винесено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий -