У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до директора агенції нерухомості «Квартал» ОСОБА_10, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року, в с т а н о в и л а: У грудні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 13 березня 2015 року між нею (замовник) та агенцією нерухомості «Квартал» в особі директора ОСОБА_9 (виконавець) укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, згідно з яким виконавець зобов'язується надати замовнику інформаційно-консультативні послуги, пов'язані з придбанням (відчуженням) замовником об'єкта нерухомості розташованого за адресою: АДРЕСА_2 Того ж дня між нею (як покупцем) та відповідачем ОСОБА_7 (продавцем) в присутності представника агенції нерухомості «Квартал» в особі директора ОСОБА_9 укладено попередній договір, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець купити об'єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_3 та укласти в майбутньому в строк до 13 квітня 2015 року договір купівлі-продажу. 16 березня 2015 року між нею та ОСОБА_7 в присутності представника агенції нерухомості «Квартал» в особі директора укладено додаткову угоду до попереднього договору від 13 березня 2015 року, згідно з якою покупець передав, а продавець прийняв в якості додаткового авансу, грошову суму в розмірі 750 000 гривень, що еквівалентно 30 000 доларам США. В травні 2015 року, після підписання договору ОСОБА_8, який діяв від імені своєї дружини ОСОБА_7, прийняв від неї 2 000 євро. Необхідність укладення вказаної додаткової угоди до попереднього договору від 13 березня 2015 року та передача продавцю грошової суми у розмірі 750 000 гривень (що еквівалентно 30 000 доларам США та 2000 євро) зумовлено тим, що квартира АДРЕСА_5 перебувала в заставі публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» за кредитним договором та продавець за рахунок цих коштів повинен був погасити кредит за зняти заборону банку. Вказує, що витратила свої власні кошти на ремонт вказаної квартири у розмірі 125 330 гривень (5 000 доларів США). Посилаючись на те, що основний договір купівлі-продажу спірної квартири не було укладено з вини відповідачів, подружжя ОСОБА_7 отримало майже всі кошти за квартиру, які їй не повертають, що призвело до її емоційного потрясіння, просила суд на підставі ст. ст. 625, 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_9 на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі: 41 044 гривні (1 655 доларів США); 112 137 гривень 20 копійок (4 060 євро); 52 080 гривень (2 100 доларів США); 1 612 гривень 51 копійка - 3 % річних від простроченого грошового зобов'язання від суми 1 655 доларів США; 4 405 гривень 60 копійок - 3% річних простроченого грошового зобов'язання від суми 4 060 євро; 2 046 гривень 10 копійок - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2 100 доларів США та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_7 на свою користь кошти у розмірі 768 800 гривень (31 000 доларів США); 55 240 гривень (2000 євро); 30 204 гривні 36 копійок - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 2 170 гривень 25 копійок - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2 000 євро; кошти витрачені на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт у розмірі 124 000 гривень (5 000 доларів США) та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 безпідставно набуті кошти у розмірі: - 41 044,00 грн., що еквівалентно 1655 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - 11 2137,20 грн., що еквівалентно 4060 євро (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 євро - 2762 грн.); - 52 080,00 грн., що еквівалентно 2100 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - 1 612,51 грн. - 3% річних простроченого грошового зобов'язання від суми 1655,00 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - 4 405,60 грн. - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 4060 євро (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 євро - 2762 грн.); - 2046,10 грн. - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2100,00 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 кошти у розмірі: - 768 800,00 грн., що еквівалентно 31000,00 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - 55240,00 грн., що еквівалентно 2000 євро (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 євро - 2762 грн.); - 30 204,36 грн. - 3% річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31000,00 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - 2 170,25 грн. - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 євро -2 762 грн.); - кошти витрачені на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт у розмірі 124 000 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США (по курсу НБУ станом на 04 серпня 2016 року становить за 100 доларів США - 2480 грн.); - моральну шкоду у розмірі 25 000 гривень. Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рівних частках з кожної, компенсацію понесених судових витрат у розмірі 1006,81 грн. (в рівних частках з кожної по 503,40 грн.). Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 6402,40 грн. (в рівних частках з кожної по 3201,20 грн.). Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 оскаржили його в апеляційному порядку в частині стягнення з ОСОБА_7 30 204 гривні - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 2 170 гривень 25 копійок - 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт у розмірі 124 000 гривень а також компенсації моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень. Ухвалоюапеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_7 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт, а також компенсації моральної шкоди і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України рішення апеляційного суду підлягає перегляду в касаційному порядку в оскаржуваній частині. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення з ОСОБА_7 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт, а також компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що на виконання умов попереднього договору від 13 березня 2015 року та додаткової угоди до нього від 16 березня 2015 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_6 31 000 доларів США та 2000 євро, однак з вини відповідача між сторонами не було укладено основного договору купівлі-продажу квартири, дійшов висновку, що попередній договір створює для його сторін грошове зобов'язання, а тому підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Врахувавши, що позивач з дозволу ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мала законний доступ до квартири АДРЕСА_4 та здійснювала в ній ремонтні роботи у дозволений спосіб, за свої кошти та за її замовленням проводилися відповідні будівельні роботи, суд дійшов висновку про повернення позивачу коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт. Дійшовши висновку, що з вини відповідача позивачу завдано моральної шкоди, суд вважав за необхідне стягнути її на користь позивача у розмірі, визначеному з урахуванням засад розумності та справедливості Проте з такими висновками судів погодитись не можна. Статтями 213, 214, 316 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вказаним вимогам оскаржувані рішення не відповідають. Судами встановлено, що 13 березня 2015 року між ОСОБА_6 (покупцем) та ОСОБА_7 (продавцем) в присутності представника агенції нерухомості «Квартал» в особі директора ОСОБА_9 укладено попередній договір, відповідно до умов якого продавець зобов'язався продати, а покупець купити об'єкт нерухомості: квартиру АДРЕСА_4 та укласти в майбутньому в строк до 13 квітня 2015 року договір купівлі-продажу. Згідно п. 4 вказаного договору ціна основного договору визначена сторонами в розмірі 950 000 гривень, що еквівалентно 38 000 доларам США. Відповідно до п. 5 Договору в рахунок оплати об'єкту нерухомості покупець передав, а продавець отримав грошову суму (аванс) в розмірі 25 000 гривень, що еквівалентно 1000 доларам США. За змістом п. 6 договору, інша сума, належна до оплати при укладенні основної угоди, складає 925 000 гривень (37 000 доларів США). Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, згідно ст. 627 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. ч.1, 3, 4 ст. 635, ч.1 ст.546 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції викладеного не врахував та, встановивши, що основний договір між сторонами укладено не було, стягнув з відповідача на користь позивача грошові на підставі неукладеного (нікчемного правочину), при цьому залишив поза увагою, що момент вчинення правочинів відповідно до ст. ст. 210 та 640 ЦК України пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін (роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Крім того, вирішуючи питання про стягнення на підставі ст. 1212 ЦК України коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт, суд першої інстанції не врахував, що правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог та, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Поряд з цим, дійшовши висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції залишив поза увагою, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати моральну шкоду, суд безпідставно застосував правила ст. 1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини та не врахував, що згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та дійшов помилкового висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вимог про стягнення з ОСОБА_7 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт, а також компенсації моральної шкоди з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 06 липня 2017 року в частині вимог про стягнення 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 31 000 доларів США; 3 % річних простроченого грошового зобов'язання від суми 2000 євро; коштів, витрачених на будівельні матеріали та виконання будівельних робіт, а також компенсації моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович