АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6559/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2007/17Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради на рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП ,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП, обґрунтовуючи його тим, що 17 серпня 2016 року відбулася ДТП, учасниками якої були він та ОСОБА_4, якого постановою Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року визнали винним у скоєнні ДТП. В результаті ДТП його автомобіль був пошкоджений. Матеріальну шкоду йому відшкодувала страхова компанія. За виключенням вартості проведення дефектовки автомобіля у розмірі 200 грн., які він просив стягнути з відповідача як матеріальну шкоду. Також посилався на те, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода яку він оціню в 25000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 200 грн. матеріальної шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та витрати понесені ним у звязку з розглядом справи.

Під час судового розгляду справи позивач неодноразово змінював, збільшував та зменшував позовні вимоги. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 скоїв ДТП працюючи водієм виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, просив стягнути з виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, на його користь матеріальну шкоду у розмірі 500 грн., яка полягає у тому, що в результаті пошкодження його автомобіля він вимушений був користуватись послугами іншого транспортного засобу за які сплатив 500 грн., моральну шкоду у розмірі 15300 грн., витрати по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 14 березня 2017 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування».

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 березня 2017 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 міську раду на належного відповідача виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., судові витрати у розмірі 2051, 20 грн., а всього 7 051 грн. 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника виконавчого комітету, ОСОБА_5, позивача та його представника, перевіривши матеріали, справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 серпня 2016 року о 12.00 відповідач ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 5551 ВА, в м. Полтава, по вул. Соборності, 69, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, яким керував позивач та який належить йому на праві приватної власності.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року ОСОБА_4 визнаний винним у скоєнні вказаної ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 3).

У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що підтверджується калькуляцією на проведення ремонтних робіт автомобіля позивача, виплатою йому страхового відшкодування у розмірі 15300 грн. за пошкодження автомобіля (а.с. 4-8).

Також установлено, що ОСОБА_4 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради, та саме виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради використовував автомобіль Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 55 51 ВА, у своїй діяльності, водієм якого був ОСОБА_4 та саме в день скоєння ДТП виконував свої професійні обовязки, що підтверджується полісом страхування автомобіля Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 5551 ВА (а.с. 51), розпорядженням про прийняття ОСОБА_4 на роботу до виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, табелем обліку використаного робочого часу (а.с. 73,74).

Отже ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради, яким цивільна правова відповідальність була застрахована у АТ «СК АХА Страхування».

Згідно з полісом № АІ/9242313 від 03 липня 2016 року ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну здоровю (на одного потерпілого), становить 100 000 тис. грн., 50000 грн. за шкоду заподіяну майну (а.с. 51) ,

На підставі заяви позивача про виплату страхового відшкодування щодо ДТП, яка сталася 17 серпня 2016 року, ця подія була визнана страховим випадком та АТ «СК АХА Страхування» позивачеві виплачене страхове відшкодування у розмірі 15300 грн.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Аналогічний висновок щодо застосування положень ст. 1172 ЦК України міститься й у постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015 року № 6-229цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-933цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Як вже зазначалось вище виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради на належній правовій підставі на час ДТП володів автомобілем Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 5551 ВА, яким керував під час виконання трудових обовязків ОСОБА_4

Тобто, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що саме виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради є належним відповідачем по справі та повинен відповідати за шкоду заподіяну його працівником.

За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Із п. 5 та п. 9 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд. зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також, як вбачається з матеріалів справи моральна шкода заподіяна позивачу з вини ОСОБА_4, який порушивши ПДР України допустив зіткнення з автомобілем позивача, в результаті чого пошкодив автомобіль позивача.

ОСОБА_3 в своїх позовних вимог зазначав, що йому завдано моральну шкоду, яка виразилася в дискомфорті у вигляді неможливості тривалий час використовувати автомобіль за його прямим призначенням, оскільки він нема коштів на терміновий ремонт автомобіля та вимушений був чекати виплати страхового відшкодування, клопотами по ремонту автомобіля, порушенням нормального звичного укладу життя, переживаннях та просив стягнути 15300 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено наявність завданої моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки відповідач ОСОБА_4 перебував в трудових відносинах з виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради то моральна шкода підлягає стягненню з роботодавця. Позивачем доведено завдання моральної шкоди в розмірі 5000 гри., який в даному конкретному випадку є розумним, виваженим і справедливим. Тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Доводи наведені в апеляційній скарзі стосовно того, що власником транспортного засобу Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 5551 ВА, є ОСОБА_2 міська рада, а тому саме вона повинна бути належним відповідачем є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Як було встановлено саме виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради здійснював технічну експлуатацію даного транспортного засобу.

Крім того, відповідно до полісу № АІ/9242313 страхувальником транспортного засобу Wolkswagen Pasat, д.н.з ВІ 5551 ВА, є саме виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради.

Посилання відповідача на те, що довідка надана ОСОБА_3 щодо звернення до сімейного лікаря зі скаргами на шум в голові, підвищення тиску, нервового перенапруження не є доказом того, що дані розлади здоровя сталися в наслідок ДТП, а тому недоведеним є факт заподіяння моральної шкоди не ставлять під сумнів рішення суду першої інстанції, оскільки при винесенні рішення суд не посилався на дану довідку, як на підставу задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, та повно і всебічно дослідив усі наявні докази в їх сукупності й прийшов до обґрунтованого висновку про наявність моральної шкоди.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу, оскільки в силу принципів змагальності (ст. 10 ЦПК України, та диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) ці особи, самі визначають свою процесуальну поведінку оскаржувати рішення суду чи не оскаржувати.

Відтак, у колегії суддів відсутні підстави для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду відносно осіб, які рішення суду не оскаржити, тобто погодились із ним.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 293, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

ОСОБА_6