АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Усика Г.І.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказував, що суд першої інстанції незаконно задовольнив подання державного виконавця, оскільки воно не обґрунтоване, доказів на підтвердження ухилення ним від виконання зобов'язань до суду на надано.

Апелянт наголошує, що державний виконавець надав суду дані виконавчого провадження вибірково, а суд не врахував ряд фактів, які підтверджують, що боржником здійснюються дії по виконанню судового рішення та відсутнє навмисне ухилення від виконання зобов'язань.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Просили її відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України, у його відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Справа № 757/6901/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7235/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2016 позов ТОВ Компанія «Фортуна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі задоволено та присуджено стягнути з останнього на користь ТОВ Компанія «Фортуна» заборгованість за договором про надання фінансової допомоги на зворотній основі в розмірі 65 058 900 грн. і витрати по сплаті судового збору в розмірі 975 883 грн. (т.1 а.с.71-72).

28.07.2016 рішення Печерського районного суду м. Києва набрало законної сили та представнику позивача видано виконавчий лист 03.11.2016 для примусового виконання (т.1 а.с. 122, 203).

Державним виконавцем 16.12.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою зобов'язано ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно боржника протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копію якої направлено сторонам виконавчого провадження (т.2 а.с.16).

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 16.12.2016 винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника (т.2 а.с.20).

З метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем направлено запити до Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві, Державної інспекції сільського господарства у Київські області, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Головного управління Держпраці у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України.

Згідно з відомостями декларації про доходи та майно від 27.12.2016, поданої боржником, у ТОВ «РОЗВИТОК-2012» знаходяться його грошові кошти у сумі 656 680 588,06 грн., проте строк виконання зобов'язань - повернення коштів - у підприємства перед ОСОБА_1 не настав. Також у відповідності з декларацією боржнику належать акції у розмірі 54,14 % статутного капіталу 1, INC (78 Halifax Street, 3rd Floor, P.O. Box 726 Kingstown Saint Vincent and the Grenadines). А також він має відкриті рахунки в AT «УкрСиббанк», на яких обліковуються грошові кошти (т. 2 а.с. 56-57, 63, 64).

За інформацією Державної фіскальної служби України, наданою на запит державного виконавця, ОСОБА_1 одержує доходи у ТОВ «МІЛКІЛЕНД Н.В.» та дочірньому підприємстві «1, ІНК-УКРАЇНА» (т. 2 а.с.46).

У зв'язку з вищевикладеним, державним виконавцем 23.12.2016 винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які направлено для виконання до ТОВ «МІЛКІЛЕНД Н.В.» та дочірнього підприємства «1, ІНК-УКРАЇНА» (т.2 а.с.48-49, 51-52).

Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, встановлено, що ОСОБА_1 передано в іпотеку ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» земельну ділянку (площею 1,0968 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1), для розташування та обслуговування об'єктів нерухомості (господарських будівель та дворів, реєстраційний номер НОМЕР_2, кадастровий НОМЕР_1)), на підставі іпотечного договору від 03.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 за № 308 (т.2 а.с. 23).

З копій матеріалів виконавчого провадження № 53145920 вбачається, що боржник повідомлявся про процесуальні рішення державного виконавця - постанову про відкриття виконавчого провадження, арешт майна боржника, виклики державного виконавця, вимоги у порядку ст.ст. 18, 76 Закону України «Про виконавче провадження».

За повідомленням Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 отримав 04.08.2008 від органу видачі 8089 паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржником та / або його представником не подано доказів того, що з часу відкриття виконавчого провадження ним вживаються дії, об'єктивно спрямовані на погашення боргу перед стягувачем, та які б були співмірні борговим зобов'язанням, а тому суд вважав подання державного виконавці обґрунтованим.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах будь-якої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Державний виконавець обґрунтовував своє подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тим, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язання, хоча має реальну можливість для погашення боргу.

Проте колегія суддів вважає, що подання державного виконавця є необґрунтованим, оскільки ним не доведено факт саме ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У поданні держаний виконавець припускає, що боржник умисно не виконує свої зобов'язання, не реагує на виклики держаного виконавця, проте жодних доказів такого суду не надав.

Так, державним виконавцем накладено стягнення на доходи ОСОБА_1 в ТОВ «МІЛКІЛЕНД Н.В.» та дочірньому підприємстві «1, ІНК-УКРАЇНА» (т. 2 а.с.46).

Грошові кошти ОСОБА_1 у сумі 656 680 588,06 грн. знаходяться у ТОВ «РОЗВИТОК-2012», проте строк виконання зобов'язань за договором ще не настав, тобто на час звернення державного виконавця з поданням та розгляду справи, боржник не мав доступу до вказаних коштів.

Інформації про те, коли саме ОСОБА_1 передавалися кошти ТОВ «РОЗВИТОК-2012», до чи після відкриття виконавчого провадження, та коли настає строк виконання юридичною особою зобов'язань перед ОСОБА_1, державний виконавець судам не надав.

Доводи про те, що, ОСОБА_1 не надається копія вказаного договору а це і є фактом який підтверджує його ухилення від виконання рішення суду колегія судів не примає, оскільки в рамках закону про виконавче провадження державний виконавець не здійснював жодних дій.

З наданих державним виконавцем доказів також вбачається, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка передана в іпотеку, ще в 2008 році, а тому він також не має змоги погашати борг за рахунок земельної ділянки.

Інших даних про наявні у боржника кошти чи майно, які б перебували у його власності або розпорядженні на час звернення з даним поданням, державним виконавцем не надано та не з'ясована їх наявність.

Інформація щодо належності ОСОБА_1 акцій у розмірі 54,14 % статутного капіталу 1, INC (78 Halifax Street, 3rd Floor, P.O. Box 726 Kingstown Saint Vincent and the Grenadines) державним виконавцем не перевірена, вартість його частки не встановлена. Будь яких дій для з'ясування вказаних обставин не здійснено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що державним виконавцем не надано суду доказів, на підтвердження явного ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язання.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наведеного, не дослідив та не проаналізував, чи вчинено державним виконавцем усі можливих дій, передбачені положеннями Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, чи мав ОСОБА_1 реальну можливість для виконання зобов'язань до моменту звернення державного виконавця з даним поданням, що призвело до постановлення передчасної ухвали про накладення на боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Також суд першої інстанції не врахував що з місця роботи ОСОБА_1 здійснюється стягнення суми боргу з його заробітної плати у розмірі передбаченому законом.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року скасуванню, з постановленням нової про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка ОлексіяСтепановича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, відмовити.

Ухвала є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді