Ухвала

іменем україни

26 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району до ОСОБА_3 про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району (далі - УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги.

На обґрунтування своїх вимог посилалося на те, щовідповідно до Порядку призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах рад, надається грошова допомога з дня звернення та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, проте не більше шести місяців.

Відповідно до п. 12 Порядку виплати тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомленням про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

У травні 2016 року УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району стало відомо про те, що ОСОБА_3 володіє житловим приміщенням, яке знаходиться на неокупованій території та не в зоні проведення антитерористичної операції, про що остання повинна була повідомити, проте цього не зробила.

У зв'язку із цим з 26 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року та з 23 липня 2015 року по 22 січня 2016 рік, а також з 26 січня 2016 року по 22 липня 2016 рік ОСОБА_3 безпідставно одержала тимчасову допомогу в розмірі 22 751 грн 13 коп.

У добровільному порядку повернути наявну заборгованість ОСОБА_3 відмовилась.

Враховуючи викладене, УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району просило стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району тимчасову допомогу в розмірі 22 751 грн 13 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року, позов УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави в особі УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району тимчасову допомогу в розмірі 22 751 грн 13 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, а також встановивши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог, наявності правових підстав для стягнення з відповідача коштів до державного бюджету, які були сплачені для покриття витрат на проживання особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції у період з 26 листопада 2014 року по 25 травня 2015 року та з 23 липня 2015 року по 22 січня 2016 рік, а також з 26 січня 2016 року по 22 липня 2016 рік у розмірі 22 751 грн 13 коп., оскільки відповідач володіє житловим приміщенням на неокупованій території та не в зоні проведення антитерористичної операції та про що вона не повідомила УПСЗН Запорізької МР по Дніпровському району.

Крім того, судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про те, що доводи ОСОБА_3 про те, що наявна у неї на праві власності нерухомість у розмірі 12/50 ідеальних часток будинку житловою площею 26,7 кв. м не є придатною для проживання сім'ї не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки вони протирічать п. 6 Порядку призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

Т.О.Писана