У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів : Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання : Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «РівнеАзот» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «РівнеАзот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «РівнеАзот» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування збитків, задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 56 390,29 грн. заборгованості по заробітній платі, 46 042,78 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 323,34 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 027,56 грн.

Допущено до негайного виконання рішення у межах суми за один місяць відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків її виплати, відповідач вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано те, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ «Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал». Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ " Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності, а тому суд на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України мав би звільнити ПрАТ " Рівнеазот" від відшкодування шкоди частково або повністю.

Просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі рішення суду не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно із ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ "Рівнеазот" з 03 липня 1896 року, а 23 березня 2017 року звільнений з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, згідно ст. 38 КЗпП України. Розрахунок при звільненні з позивачем роботодавцем проведено не було.

За таких обставин, невиплата звільненому працівнику всіх сум, що належала йому від відповідача є триваючим правопорушенням, тому колегія суддів приходить до висновку, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2017 року по 24 липня 2017 року є обґрунтована, а доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставні.

Разом з тим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що невиплата заробітної плати відбулась у стані крайньої необхідності, що є підставою для звільнення відповідача від відшкодування шкоди, оскільки право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобовязань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідача, як роботодавця, у невиплаті заробітної плати відповідача, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ "Рівнеоблводоканал" на користь ПрАТ "Рівнеазот" заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (тобто з 01 січня 2001 року).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначена структура заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата, зокрема, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати є складовою частиною заробітної плати (додаткова заробітна плата).

Таким чином, законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Отже, доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення з роботодавця компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, спростовуються тим, що позивачу за січень-лютий 2017 року заробітна плата була нарахована (а.с. 7), однак не виплачена, а тому в до даних правовідносин правомірно застосовані положення Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2017 року по 24 липня 2017 року та суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати за січень-лютий 2017 року відповідачем не спростований.

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «РівнеАзот» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: