Справа № 520/666/16-ц
Провадження № 2/520/1577/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення особи від спадкування та встановлення фактів,-

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 22.01.2016 року звернулась ОСОБА_2 з вимогами про усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення юридичного факту, що ОСОБА_2 ОСОБА_4, померлий 15.01.2015 року та ОСОБА_5, померла 05.01.2015 року, в період з 2005 року по грудень 2015 року були повязані спільним побутом та проживали однією сімєю за адресою: м. Одеса, вул. Талбухіна, буд. 28-а.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що за вищезазначеною адресою позивач проживала сумісно зі своїми хрещеними батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_5 однією сімєю, до смерті останніх, а тому встановлення даного юридичного факту є необхідним для спадкування позивачем спадкового майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як спадкоємиці четвертої черги, визначеної ч.1 ст. 1264 ЦК України особа, яка приживала зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Крім того, позивач наполягає на тому, що ОСОБА_3, як син ОСОБА_4, ухилявся від надання допомоги батьку, який внаслідок похилого віку та тяжкого захворювання знаходився в безпорадному стані, а тому у відповідності до вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України має бути усуненим від права на спадкування за законом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6, підтримав заявлені позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, вважаючи що у судовому засіданні поясненнями свідків був доведений факт сумісного проживання позивачки однією сімєю з 2005 року з ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а також факт ухилення відповідача від надання допомоги своєму батьку, який знаходився у безпорадному стані.

Відповідач, та його представник ОСОБА_7, заперечували проти позовних вимог, вважаючи, що у суді не було доведено проживання позивачки однією сімєю із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 протягом десяти років у будинку останніх, також і не доведено як безпорадній стан ОСОБА_4 та і факт ухилення відповідача від надання допомоги.

ОСОБА_3 26.05.2016 року було подана зустрічна позовна заява про зобовязання ОСОБА_2 привести житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Талбухіна, буд. 28-а у первісний стан, яка ухвалою суду від 09.11.2016 року залишено без розгляді на підставі п.5 ст. 207 ЦПК України, у звязку із заявою позивача.

Тривалість розгляду справи обумовлена забезпеченням за клопотаннями сторін доказів виклик свідків, витребуванням письмових доказів, у тому числі медичної документації з різних установ.

Ухвалою суду від 14.04.2017 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та зобовязано Комунальну Установу « Одеська міська лікарня №8» надати до суду медичну документацію ОСОБА_4. У ухвалі суду та супровідних документах судом не було вповноважено будь яку особу на отримання даних медичних документів, а тому, згідно вимог ч.3 ст. 137 ЦПК України докази, які вимагає суд, направляються до суду безпосередньо. Згідно листів головного лікаря КУ « Міська лікарня №8» від 26.05.2017 року та 14.06.2017 року було повідомлено, що медична документація ( оригінали 10-ти історій хвороб за 2004-2015 роки на 301 аркуші були надані 18.05.2017 року особисто представнику ОСОБА_2 ОСОБА_8 ( зазначена як повноважна особа у довіреності, що міститься у матеріалах справи), яка розписалась про їх отримання у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, копія якого надана до суду. У судові засідання 26.05.2017 року та 18.07.2017 року, на яких був присутній представник позивача ОСОБА_6, дана медична документація надана не була, до канцелярій суду представниками позивача ( у довіреності зазначені три особи) до судових засідань також не надавалась, а у судовому засіданні ОСОБА_6, заявив, що медична документація була направлена до суду медичною установою поштовою кореспонденцією у липні 2017 року. По обставинам надання зазначеної медичної документації представнику позивача, який не був уповноважений судом на отримання вказаних доказів та причин її тривалого ненадходження до суду, судом постановлена окрема ухвала у відповідності ч.1 ст. 211 ЦПК України. Одночасно з цим судом, розцінюючи таки дії як навмисне затягування розгляду справи, було відмовлено у клопотання про перерву у судовому засіданні для продовження очікування медичної документації із призначенням у подальшому експертизи. Крім того, данні медичні документи, які отримані стороною у порушення встановленого нормами ЦПК України порядку, не можуть бути прийняти до уваги відповідно до положення ч.1 ст. 60 ЦПК України.

Правовідносини повязані із спадковим правом ( у тому числі визначення кола та черговість спадкоємців та усунення від права на спадкування ) врегульовані Цивільним Кодексом України ( далі ЦК). Сімейні відносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі СК) та іншими нормативно-правовими актами.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст. 1216 ЦК). До складу спадщини входять усі права та обовязку, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиналися внаслідок його смерті ( ч.1 ст. 1218 ЦК). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК ).

Відповідно до ч.1,2 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 ЦК.

Спадкування за законом, відповідно до вимог ч.1,2 ст. 1258 ЦК, здійснюється почергово, та кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки ( ч.1 ст. 1261). Згідно ч.1 ст. 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 3 СК визначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

За рішенням суду ,відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер 15.01.2015 року, рідним сином якого є ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: м. Одеса, вулиця Толбухіна, 28-а.

Після того, як ОСОБА_4, розлучився з матерію відповідача, останній багато років не спілкувався з батьком. Однак, після того, як 05.01.2015 року померла дружина ОСОБА_4 ОСОБА_5, батько розшукав сина з намаганням поновити спілкування, однак не встиг зустрітися до смерті.

Із пояснень свідків, які були викликані за клопотанням відповідача ОСОБА_9 ( подруга ОСОБА_5М.), ОСОБА_1 ( працювала разом з ОСОБА_5 практично до її смерті), ОСОБА_10 ( подруга ОСОБА_5М.), ОСОБА_11 ( сусід ОСОБА_4В.), які були допитані у судовому засіданні 09.11.2016 року ( а/с 161) та свідка ОСОБА_12 ( друга ОСОБА_4, допитаного у судовому засіданні 09.02.2017 року (а/с 186) зясовано - вони спілкувались останні місяці життя з ОСОБА_4 і ОСОБА_5, бачили, що останні самостійно ведуть господарство, незважаючи на вік і захворювання, здавали окрему кімнату в оренду, займались розведенням та продажем квитів, а ОСОБА_4 фактично до останнього їздив за кермом власного автомобілю. ОСОБА_2, яка певний час працювала на тому ж квітковому базарі, що і ОСОБА_5 та іноді допомагала ОСОБА_5, як члена сімї останньої не знали, у будинку не бачили, ОСОБА_5 про неї особисто не розповідала. Свідки розповідали про намагання ОСОБА_4, після смерті ОСОБА_5, поновити спілкування з єдиним сином ОСОБА_3

З пояснень свідків, які були викликані за клопотанням представника позивача ОСОБА_13 ( працювала з ОСОБА_2 на квітковому базарі), яка була допитана у судовому засіданні 10.03.2017 року ( а/с 194) та ОСОБА_14 ( зазначала, що допомагала ОСОБА_5 як соціальний працівник), яка була допитана у судовому засіданні 14.04.2017 року (а/с 212), зясовано, що ОСОБА_2 іноді допомагала сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином у судовому засіданні з пояснень свідків не доведено факт проживання ОСОБА_2 однією сімєю з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді спільного проживання, спільного побуту та наявності взаємних прав та обовязків. З боку позивача, та її представників не надано і письмових доказів такого проживання.

Позовні вимоги про встановлення такого факту спростовуються і даними про те, що у ОСОБА_2 є своя сімя чоловік та неповнолітні діти, що безумовно, на думку суду, спростовує її твердження про постійне проживання разом із ОСОБА_4 з 2005 року.

Стосовно вимог про усунення відповідача від спадщини, судом, приймається до уваги, що у відповідності до чинного законодавства підставами для усунення від спадкування є як наявність необхідності такої допомоги особі яка знаходилась у безпорадному стані, а також ухилення від виконання обовязків : при наявної відомості навмисна бездіяльність.

В даному випадку суду не надано жодного доказу того, що ОСОБА_4 була необхідна допомога, що відповідач був обізнаний про таку необхідність, однак маючи можливість не надав такої допомоги.

Так, згідно п. 6 постанови №7 пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року, судам надано розяснення, що факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обовязку.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.2,3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, при цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність у судовому засіданні з боку позивача та її представників факту проживання однією сімєю в період з 2005 року позивачки та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 а також наявності підстав для усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 110, 169, 208-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 та про встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4, померлий 15.01.2015 року та ОСОБА_5, померла 05.01.2015 року в період з 2005 року по грудень 2015 року були повязані спільним побутом та проживали однією сімєю за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна,28-а.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Луняченко В. О.