АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/999/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року,

встановила:

16 листопада 2016 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

На обґрунтування своїх вимог Банк зазначив, що 26 січня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 08/07-ХМ, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000 дол. США на строк до 24.01.2012 року під 16% річних.

19.05.2008 року між ним та позичальником було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, а 28.03.2011 року додатковий договір №2, відповідно до якого п. 3.2. кредитного договору № 08/07-ХМ викладено в новій редакції, строк повернення отриманих у кредит коштів збільшився до 23.01.2015 року, а п. 4.3. встановив нові процентні ставки за кредитом: з 26.01.2007 року по 27.03.2011 року - 16% річних; з 28.03.2011 року до закінчення дії договору - 15% річних.

За договором поруки № 01/08/07-ХМ від 26 січня 2007 року ОСОБА_3 поручився перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів і пені.

Відповідачі не виконали договірних зобов'язань, внаслідок чого сума основного боргу за кредитом (тіло) та процентам станом на 30.08.2016 року становить 2035 дол. 95 центів, з яких 1706,39 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.08.2016 року становить 43498,74 грн., - прострочена заборгованість по основній сумі кредиту; 329,36 дол. США, що відповідає 8395,01 грн. за курсом НБУ станом на 30.08.2016 року - прострочений борг по сплаті відсотків та 169648,08 грн. - пеня за несвоєчасну сплату основної суми боргу та відсотків.

За таких обставин Банк просив суд зменшити розмір нарахованої пені та стягнути солідарно з відповідачів 2035,95 дол. США та 51893,75 грн. пені на його користь.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 2035,95 дол. США та судовий збір в сумі 828,24 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному об'ємі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не правильно встановлені обставини справа та застосовано норми матеріального права, оскільки договір поруки не є припиненим, а висновок суду про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені є помилковим.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права при вирішенні питання про стягнення пені, в зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діалогового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 26 січня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 08/07-ХМ, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 дол. США на строк до 24.01.2012 року під 16% річних.

19.05.2008 року між кредитною установою та позичальником було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору.

28.03.2011 року було укладено додатковий договір №2, відповідно до якого п. 3.2. кредитного договору № 08/07-ХМ викладено в новій редакції, а саме, строк повернення отриманих у кредит коштів збільшився до 23.01.2015 року, а п. 4.3. встановлено нові процентні ставки за кредитом: з 26.01.2007 року по 27.03.2011 року - 16% річних; з 28.03.2011 року до закінчення дії договору - 15% річних.

За договором поруки № 01/08/07-ХМ від 26 січня 2007 року ОСОБА_3 поручився перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів і пені в повному об'ємі.

В зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе грошових зобов'язань сума основного боргу за кредитом (тіло) та боргу по сплаті процентів станом на 30.08.2016 року становила 2035 дол. 95 центів, з яких 1706,39 дол. США, що за курсом НБУ станом на 30.08.2016 року становить 43498,74 грн., - прострочена заборгованість по основній сумі кредиту; 329,36 дол. США, що відповідає 8395,01 грн. за курсом НБУ станом на 30.08.2016 року - прострочений борг по сплаті відсотків та 169648,08 грн. - пеня за несвоєчасну сплату основної суми боргу та відсотків.

Як передбачено ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зокрема передбачено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

За договором поруки № 01/08/07-ХМ від 26 січня 2007 року ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання позичальником обов'язків з повернення кредитних коштів, сплати процентів і пені.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог до поручителя суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, враховуючи, що строк повернення кредиту визначений у кредитному договорі до 23.01.2015 року, а з позовом до суду про стягнення боргу за цим кредитом з боржника та поручителя Банк звернувся 16.11.2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку, що дає підстави для висновку про припинення поруки.

Заперечення апелянта в цій частині є безпідставними, не відповідають умовам договорів кредиту та поруки, вимогам цивільного законодавства, тому колегія суддів їх до уваги не приймає.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 266 цього Кодексу передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З матеріалів справи вбачається, що суд відмовив у стягненні пені в зв'язку зі спливом позовної давності.

Однак при цьому не врахував, що строк виконання грошового зобов'язання становить до 23.01.2015 року, пеня нарахована за період з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року, а з позовом до суду про стягнення основного боргу та пені Банк звернувся 16.11.2016 року, тому кредитор має право ставити питання про стягнення нарахованої пені в межах річного строку позовної давності, тобто за період з 16.11.2015 року по 16.11.2016 року.

Враховуючи зміст позовних вимог та доводів апеляційної скарги, діючи у відповідності з вимогами ст.ст. 11, 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність обмеження періоду, за який підлягає стягнення пені з 16.11.2015 року по 30.08.2016 року. Відповідно, розмір заборгованості по сплаті пені становитиме 123 084,93 грн. за прострочення сплати основної суми боргу та 15 700,61грн. за прострочення сплати процентів, разом - 138 785 грн. 54 коп.

Оскільки вищевказаний розмір пені є більшим, ніж заявив позивач, тому апеляційний суд вважає за необхідне обмежитися розміром штрафних санкцій, визначених Банком - 51 893 грн. 75 коп.

Судові витрати між сторонами підлягають розподілу у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги, що стосуються стягнення грошової суми підлягають до повного задоволення, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь Банку підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним в суді першої та апеляційної інстанцій (1556,81 грн. - в суді першої інстанції та 1712,49 грн. - в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року в частині відмови у стягненні пені та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 51893 грн. 75 коп. пені та 1556 грн. 81 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 1712 грн. 49 коп. судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Карлюк О.І. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 27