Справа № 405/2480/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

з участю прокурора : Володіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Кіровоградської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного казначейства України на його користь 1 000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 322 896 грн. збитків і судові витрати.

Позов мотивує тим, що вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року у справі № 400/1927/13-к він виправданий за відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Судом встановлено, що працівники правоохоронних органів порушували його права, в тому числі фальсифікували матеріали кримінальної справи. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2015 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року залишено без змін.

Кримінальна справа № 80-1052 порушена відносно нього постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 368 КК України 02.08.2008 року. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 від 02.08.2008 року відносно нього обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 02.08.2008 року він підписав підписку про невиїзд. Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 від 11.08.2008 року, санкціонованою прокурором Кіровоградської області, його відсторонено від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області. 12.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 накладено арешт на все його майно і в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 і в той же день внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. 26.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 відносно нього порушено кримінальну справу за фактом одержання хабара від ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 368 КК України та обєднано з кримінальною справою № 80-1052. Наказом від 20.10.2008 року № 409-о його відсторонено від виконання повноважень і заробітна плата не нараховується.

В січні 2009 року голові ДПА в Кіровоградській області направлено подання в порядку ст. 231 КПК України з викладенням обставин двох епізодів кримінальної справи та викладена впевненість у його винності. Наказом від 19.07.2010 року № 244-о його звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області.

15.02.2009 року кримінальна справа № 80-1052 направлена до суду.

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2010 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року він засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції. Ухвалою суду касаційної інстанції вирок суду скасований, справа направлена на новий судовий розгляд, в результаті якого він знову засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування.

15.08.2013 року відомості про кримінальне правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України внесені заступником начальника СУ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_4 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400. 30.10.2013 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. З метою приховати незаконні дії правоохоронних органів було сфальсифіковано висновок судово-почеркознавчої експертизи. За виявленими фактами фальсифікації експерта НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_5 притягнуто до дисциплінарної відповідальності. 28.11.2013 року обвинувальний акт за ч. 2 ст. 368 КК України затверджений прокурором і направлений до Петровського районного суду Кіровоградської області.

Кримінальна справа в частині інших двох епізодів, предявлених виправданим, обвинувачення в яких було предявлено в 2008 році, були закриті в звязку з явною фальсифікацією матеріалів кримінальної справи. В звязку з вказаним усі дії оперативного підрозділу, повязані з окремими обмеженнями прав і свобод підсудного, вся оперативно-розшукова діяльність та документи складені за результатами дій, повязаних з окремими обмеженнями прав і свобод є незаконними.

Незаконні обшук людей та автомобіля проводились без ухвали суду, зазначені в протоколі огляду місця події від 01.08.2008 року, фальсифікація підписів понятих в протоколі огляду місця події від 01.08.2008 року, незаконне проведення оперативно-розшукових заходів вказувала на умисність дій працівників міліції і прокуратури.

Внаслідок незаконних дій органів досудового слідства у нього виникло беззаперечне право на відшкодування завданої шкоди у відповідності до Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В період перебування під слідством і судом він зазнав значних психо-емоційних страждань, оскільки 01.08.2008 року його було незаконно затримано та доставлено до прокуратури, де його безперервно допитували всю ніч не даючи не їжі, не води, не даючи спати, а надалі було незаконно обмежено його право на свободу пересування.

Крім цього в період незаконного кримінального переслідування останній не мав можливості повноцінно розпоряджатися всіма своїми Конституційними правами, в тому числі можливості повноцінно забезпечувати себе та свою сімю. Моральні страждання також виразились в тому , що за місцем його роботи різко і негативно змінилось ставлення взагалі до його особи, його гідність, честь громадянина та ділову репутацію було попрано. До відома керівництва податкової інспекції органами прокуратури було доведено інформацію про те, що він є злочинцем. Всі намагання довести свою невинуватість в інкримінованому злочину, незважаючи на пряму дію норм ст.62 Конституції України були нівельовані і неприйняті до уваги правоохоронними органами. Право на справедливий суд у нього було відібране двома засудженнями Петрівського районного суду та колегією апеляційного суду Кіровоградської області. Зневіра у правосуддя та можливість верховенства права над обвинувальним і неправосудним ухилом суду у нього тривало значний проміжок часу до моменту винесення остаточного вердикту у названому кримінальному провадженні апеляційним судом Кіровоградської області. Після встановлення невинуватості він не зміг поновитись за попереднім місцем роботи в звязку з ліквідацією податкової інспекції і небажанням керівництва новоствореного державного органу брати на роботу особу, честь і гідність якої принижена правоохоронними органами, яка в звязку з притягненням до кримінальної відповідальності 7 років не працювала і втратила кваліфікацію. Він переніс страждання, повязанні з незаконним проведенням відносно нього оперативно-розшукових заходів, незаконного обшуку, незаконного затримання і знущань над ним, що викликало загострення хвороб і тривале лікування, незаконним накладенням арешту на його майно і в тому числі на житло, незаконним обранням відносно нього запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконним предявленням обвинувачення, незаконним відстороненням від роботи, що стало поводом для звільнення з посади, фальсифікацією доказів відносно нього та незаконного «створення» додаткового епізоду неіснуючої злочинної діяльності. Гострі переживання викликає втрачена можливість зробити карєру та неможливість в майбутньому це здійснити з огляду на спаплюжену ділову репутацію, так як обмеження були заподіяні в самому продуктивному віці, а також вплив цих подій на подальше пенсійне забезпечення. Тривалі переживання потягнули подальше виникнення і загострення хвороб, додаткові страждання та витрачання часу і коштів на лікування.

Незаконність кримінального переслідування, тривалість і характер душевних страждань потягли за собою спричинення моральної (немайнової) шкоди, яка має бути відшкодована в порядку визначеному законом в грошовому виразі не менше розміру втраченого ним за час слідства і суду заробітку. Під слідством і судом він перебував 79 місяців з 01.08.2008 року по 25.03.2015 року. За серпень 2008 року йому нарахована заробітна плата в сумі 5 766 грн., тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати 455 514 грн. Однак з урахуванням тривалості впливу та руйнівних наслідків для його життя розмір грошового відшкодування моральної шкоди повинен складати 1 000 000 грн.

Його було звільнено в звязку з кримінальним переслідуванням, що також стало перешкодою для можливості його працевлаштування. В звязку зі звільненням з державної служби і неможливістю знайти роботу знаходячись під слідством і судом та застосуванням запобіжних заходів він втратив заробіток. В серпні 2008 року йому нараховано 5 766,34 грн. заробітної плати, в липні 2008 року 2 637,12 грн., його середній заробіток на час відсторонення від посади складав 4 201,73 грн.

З 19.07.2010 року по 25.03.2015 року тривало порушення його прав і він 56 місяців не міг реально отримати заробітну плату на суму 322 896 грн. (5766*56).

Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просив задовольнити позов.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник прокуратури Кіровоградської області в судовому засіданні позов визнала частково, надала суду письмові заперечення, просить рішення про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням розміру моральних страждань позивач, у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати.

Представник УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не зявився, просив розглядати справу у відсутності їх представника, надав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зазначив, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних або незаконних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальна справа № 80-1052 порушена відносно ОСОБА_1 постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 368 КК України 02.08.2008 року (а.с. 23 т.1).

Постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 від 02.08.2008 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 02.08.2008 року ОСОБА_1 підписав підписку про невиїзд (а.с. 26, 25 т.1).

Згідно постанови старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 від 11.08.2008 року, санкціонованою прокурором Кіровоградської області, ОСОБА_1 відсторонено від посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області (а.с. 27 т.1).

12.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 накладено арешт на усе майно обвинуваченого ОСОБА_1 і в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 і в той же день внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 28-29 т.1).

26.08.2008 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за фактом одержання хабара від ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 368 КК України та обєднано з кримінальною справою № 80-1052 (а.с. 24 т.1).

У відповідності з листом Головного управління ДФС у Кіровоградській області вбачається, що наказом від 20.10.2008 року № 409-о ОСОБА_1 відсторонено від виконання повноважень і заробітна плата по день звільнення не нараховувалась (а.с. 34 т.1).

Наказом від 19.07.2010 року № 244-о ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України) (а.с. 31 т.1).

Вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 29.04.2010 року залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком 2 роки з позбавленням права займати посади в органах державної податкової інспекції (а.с. 58-77 т.1).

Згідно Ухвали Верховного суду України від 21 квітня 2011 року вирок суду скасований, справа направлена на новий судовий розгляд (а.с. 78-80 т.1).

Як вбачається з вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2012 року ОСОБА_1 засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та іспитовим строком (а.с. 81-96 т.1).

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 03.07.2013 року кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування (а.с. 97-104).

15.08.2013 року відомості про кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 368 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000400. (а.с. 105)

30.10.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України (а.с. 106).

Згідно вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року у справі № 400/1927/13-к, провадження № 1-кп/400/9/14 ОСОБА_1 виправданий за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25.03.2015 року вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2014 року залишено без змін (а.с. 8-11).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1. постановлення виправдувального вироку;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються:

1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3.штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4.суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги;

5.моральна шкода.

Статтею 4 цього Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4, і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету, розмір сум, які передбачені п.1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Частиною 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України встановлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Стаття 12 вищезазначеного Закону передбачає, що розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, незалежно від того, який орган проводив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Як вбачається з трудової книжки позивача ОСОБА_1 згідно наказу від 19.07.2010 року № 244-о звільнений з посади головного державного податкового ревізора-інспектора відділу контролю за розрахунковими операціями управління податкового контролю юридичних осіб ДПА в Кіровоградській області за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України), з 29.07.2010 року ОСОБА_1 в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно наказу НТ 110426 від 26.04.2011 року скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.5.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно наказу НТ 110426 від 26.04.2011 року скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.5.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 14.09.2012 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду економіста за трудовим договором № 8 від 14.09.2012 року, зареєстрованим Бобринецьким районним центром зайнятості, 21.09.2012 року звільнений з посади економіста за п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення дії строку трудового договору), 08.10.2012 року розпочато в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 02.10.2013 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1.12. ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 12.09.2014 року прийнятий ФОП ОСОБА_1І.» на посаду економіста за трудовим договором № 9 від 12.09.2014 року, зареєстрованим Бобринецьким районним центром зайнятості, 22.09.2014 року звільнений з посади економіста за п.2 ст.36 КЗпП України (трудовий договір розірвано по закінченню строку трудового договору), 11.11.2014 року в Кіровоградському міськрайонному центрі зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», 12.10.2015 року припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.1.12. ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.30-32).

У відповідності до ухвали Петрівського районного суду м. Кіровограда від 01 червня 2016 року стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 62 225,28 грн. у відшкодування втраченого заробітку за період з 20 жовтня 2008 року по 19 липня 2010 року, що складало 432 робочих днів (432 дн. х 144,04грн. (середньоденний заробіток) = 62 225,28 грн. (а.с.134-135 т.1).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування збитків не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів та необґрунтовано у відповідності до вимог чинного законодавства наявність збитків у відповідності до ст. 22 ЦК України.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне: позивач перебував під слідством та судом в період з 11.08.2008 року по 25.03.2005 року 79 місяців 14 днів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Частинами 2,3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказане кореспондується і п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року складає 1 600 грн.

Позивачем в судовому засіданні надані обґрунтування та доведені відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої йому моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, здоровя і відновлення стосунків з оточуючими.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, виходячи із розрахунку 79 місяців х 1 600 грн. = 126 400 грн., суд вважає за необхідне стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень.

Відповідачі по справі - Прокуратура Кіровоградської області та УМВС України в Кіровоградській області є бюджетними установами, відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України та п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року, Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, затвердженого наказом Держказначейства України № 39 від 04.02.2008 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 09.02.2008 року № 110/14801, виконання рішень про відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду здійснюється Державною казначейською службою.

Порядок та підстави відшкодування матеріальної шкоди регламентуються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Прокуратури Кіровоградської області, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко