Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Ситнік О.М.,

Ступак О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Тканини» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин «Тканини» (далі - ТОВ «Магазин «Тканини») про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку та моральної шкоди.

У березні 2007 року сторони подали заяву про затвердження мирової угоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2007 року провадження по справі закрито. Визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ТОВ «Магазин «Тканини». Виділено ОСОБА_3 частину загальної торгової площі ТОВ «Магазин «Тканини» разом зі стінами, які її оточують, дахом над цією торговою площею, яка в кінці тильної сторони магазину відмічена штрихом на плані магазину. ОСОБА_3 відмовляється від поданого позову до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про поновлення на посаді директора ТОВ «Магазин «Тканини», стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. та визнання протоколів № 1, 3, 5, 6 товариства недійсними від 09 жовтня 2003 року, 20 жовтня 2003 року, 24 листопада 2003 року, 02 грудня 2003 року.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2007 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 березня 2007 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент визнання судом мирової угоди у 2007 році, ОСОБА_4 не був учасником цієї справи, права власності на підвальні приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_1 не набув, а тому будь-які права останнього визнанням мирової угоди не порушувались.

Вказані висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 набув право власності на підвальні приміщення загальною площею 73 кв. м по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 12 лютого 2012 року.

На момент визнання судом першої інстанції мирової угоди (16 березня 2007 року ОСОБА_4.) не був учасником цієї цивільної справи і не мав майнових прав на підвальні приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз. 3 підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» вказує, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії».

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Рябих проти Росії»).

З огляду на правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що на момент визнання судом мирової угоди у 2007 році ОСОБА_4 не був учасником справи та право власності на підвальні приміщення, що знаходяться по АДРЕСА_1 не набув, а тому будь-які права заявника, визнанням мирової угоди не порушено.

Апеляційним судом повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду апеляційної інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, а при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

О.М.Ситнік

О.В.Ступак

І.М.Фаловська