Справа № 489/1729/17
Номер провадження 2/489/1436/17
Іменем України
24 липня 2017 р. м. Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого - судді Тихонової Н.С.,
секретаря - Бреженюк Н.С.,
за участю:
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно,
В квітні 2017 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом про визначення частки та визнання права власності на спадкове майно. Вказував, що після смерті його дружини ОСОБА_6 він успадкував 17/100 часток домоволодіння №48 по вулиці 7-й Слобідській в м. Миколаєві, з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд та отримав Свідоцтво про право власності на вказане майно. При цьому йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якої розташований будинок, оскільки земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частки кожного зі співвласників не виділені, у звязку з чим неможливо встановити склад спадкового майна.
Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти визначення часток до реального поділу земельної ділянки та оформлення відповідних документів.
Представник ММР в судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ №137153 від 10.12.2008 р., земельна ділянка, загальною площею 728 кв.м., розташована по вул. 7 Слобідській, 48 в Ленінському районі м. Миколаєва, належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі Рішення Миколаївської міської ради від 20.12.2007 р. за № 20/52 та від 25.04.2008 р. за №23/44.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У відповідності до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.
18.08.2013 р. ОСОБА_6 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 17/100 часток домоволодіння № 48 по вулиці 7-й Слобідській в м. Миколаєві, з відповідно часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд , а також у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.
Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2014 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-486, ОСОБА_1 успадкував вищевказану частку домоволодіння, яка належала його померлій дружині.
В червні 2014 р. позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, на якій розташована успадкована ним після дружини частка домоволодіння № 48 по вулиці 7-й Слобідській в м. Миколаєві з відповідно часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель і споруд.
Постановою нотаріуса від 19.06.2014 р. йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку через те, що вказана земельна ділянка належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та їх частки не виділені . При цьому, частки співвласників у праві спільної власності на домоволодіння не є рівними та відрізняються між собою.
Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини
Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Разом з тим, ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивач успадкував після смерті дружини 17/100 часток домоволодіння, відповідно до положень чинного законодавства до нього перейшло й право власності на земельну ділянку, на якій розташована вказана частка домоволодіння. Отже, суд вважає, що частка позивача у праві власності на земельну ділянку відповідає частці у спільній частковій власності на житловий будинок , через що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд не може погодитись із твердженнями відповідачів щодо передчасності заявлених до реального поділу вимог, через те, що права позивача на цей час порушені та підлягають захисту у обраний спосіб, без порушення прав відповідачів.
Відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", суд вважає за доцільне звільнити відповідачів та позивача від сплати судового збору через пенсійний вік та малозабезпеченість сторін.
Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 123, 212, 214 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визначення часток в праві спільної сумісної власності та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.С. Тихонова