Номер провадження: 22-ц/785/5047/17
Головуючий у першій інстанції Тітова Т. П.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до колишньої виконуючої обов'язки голови Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області ОСОБА_4, Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та моральної шкоди,

встановила:

18.07.2016 р. ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до колишньої в.о. голови Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області ОСОБА_4, Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області, зазначивши третьою особою відділ культури і туризму Балтської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та моральної шкоди.

01.08.2016 року позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши в якості відповідача лише колишню в.о. голови Гербінської сільської ради ОСОБА_4, з якої просила стягнути на її користь заробітну плату та пеню за несвоєчасну її виплату, згідно Національного банку України за період з 05.05.2015 р. по 31.07.2015 р. в розмірі посадового окладу, а також моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. (а.с.39-42).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 08.12.2016 р. до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Гербінську сільську раду Балтського району Одеської області (а.с.89).

Представник ОСОБА_4 - адвокат Бузовський О.І. позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 як фізична особа не несе персональну відповідальність за заборгованість по заробітній платі.

Представники Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області заперечували проти позову, з посиланням на те, що позивачка відмовилася писати заяву про перевід її до сільської ради. Сам факт, що позивач була поновлена наказом начальника відділу культури Балтської РДА ОСОБА_6 № 49-к від 05.05.2015 року на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом, не свідчить про те, що попередній сільський голова, який наділений правом прийому в сільську раду на роботу працівників повинна була без згоди позивача про перевід її до сільської ради прийняти позивача на роботу та виплачувати їй заробітну плату.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказане рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року та постановити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом начальника відділу культури Балтської РДА ОСОБА_6 від 05.05.2015 року № 49-к згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2014 року позивача ОСОБА_3 поновлено на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом з 05.05.2015 року, з яким ОСОБА_3 ознайомлена під підпис 05.05.2015 року (а.с.6).

Однак, в табелях обліку використання робочого часу з травня по липень 2015 року прізвище ОСОБА_3 відсутнє. Дослідженням відомостей нарахування заробітної плати за вказаний період встановлено, що заробітна плата ОСОБА_3 на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом в період з 05.05.2015 року по 31.07.2015 року взагалі не нараховувалась.

Так, на підставі листа слідчого відділення Балтського РВ ГУМВС України в Одеської області від 09.09.2015 року № 8386 було проведено вибіркову перевірку кадрових та бухгалтерських документів відділу культури Балтської РДА Одеської області за період з травня по вересень 2015 року.

Перевіркою територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 09.10.2015 року № 1590/036/01-17 (а.с.29), встановлено, що начальник Відділу культури Балтської РДА ОСОБА_6, виконуючи свої посадові обов`язки, відносно найманих працівників, порушила законодавство про працю та оплату праці, а саме в бухгалтерських документах відсутні дані про нарахування та виплату позивачу заробітної плати.

При цьому колегія суддів зазначає, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2014 року, яке набрало законної сили, позивача ОСОБА_3 було поновлено на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом. Відповідачем по вказаній цивільній справі був відділ культури і туризму Балтської РДА, з якого і був стягнутий і середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 і моральна шкода (а.с.199-202).

Тобто, вказаним судовим рішенням встановлено, що належним відповідачем у справі є саме відділ культури і туризму Балтської РДА, з яким ОСОБА_3 уклала трудовий договір, та який зобов'язаний поновити ОСОБА_3 на попередній посаді, виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу і продовжувати виплачувати заробітну плату.

У відповідності ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, що саме між відділом культури і туризму Балтської РДА і позивачем ОСОБА_3 був укладений трудовий договір, та що саме на відділі культури і туризму Балтської РДА лежить зобов'язання поновити ОСОБА_3 на попередній посаді, виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу, встановлені вищевказаним судовим рішенням і не підлягають доказуванню.

У зв'язку з цими обставинами, обов'язок по виплаті заробітної плати позивачу ОСОБА_3 в подальшому, лежить також на відділі культури і туризму Балтської РДА, з якою ОСОБА_3 уклала трудовий договір.

Крім того, за змістом ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Однак, відділ культури Балтської РДА обмежився лише наказом свого начальника ОСОБА_6 від 05.05.2015 року про поновлення ОСОБА_3 на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом, не вирішуючи питання про виплату їй заробітної плати в період з 05.05.2015 року по 31.07.2015 року.

Так, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач ОСОБА_4, яка на той час була в.о. Гербінського сільського голови, посилалась на те, що вона не відмовляється виконувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2014 року, але їй для виконання рішення суду необхідно спочатку звільнити нову завідуючу Гербінським сільським клубом, здійснити приймання-передачу матеріальних цінностей сільського клубу.

Так, в період з 05.05.2015 р. по 07.06.2015 р. окрім позивача ОСОБА_3 обов'язки завідуючої Гербінським сільським клубом виконувала також ОСОБА_7, яка після незаконного звільнення ОСОБА_3 з посади, була прийнята на цю посаду. Проте в штатному розписі була зазначена одна штатна одиниця завідуючої Гербінським сільським клубом, а тому за травень 2015 року була виплачена заробітна плата лише ОСОБА_7

Однак, колегія суддів зазначає, що як було вказано вище, всі питання, які пов'язані з поновленням на посаді позивача ОСОБА_3, виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням суду мав вирішити саме відділ культури Балтської РДА.

При цьому, з поновленням на посаді позивача ОСОБА_3, саме відділ культури Балтської РДА був зобов'язаний вирішити питання про виплату їй заробітної плати в подальшому, оскільки саме між ними існував трудовий договір.

Заперечуючи проти позовних вимог, представники Гербінської сільської ради Балтського району Одеської області посилались на те, що позивачка відмовилася писати заяву про перевід її до сільської ради. Сам факт, що позивач була поновлена наказом начальника відділу культури Балтської РДА ОСОБА_6 № 49-к від 05.05.2015 року на посаді завідуючої Гербінським сільським клубом, не свідчить про те, що попередній сільський голова, який наділений правом прийому в сільську раду на роботу працівників повинна була без згоди позивача про перевід її до сільської ради прийняти позивача на роботу та виплачувати їй заробітну плату. Таким чином Гербінською сільською радою не вчинялися дії відповідно до вимог КЗпП України про видачу розпорядження, наказу, тощо, а відтак відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України правових підстав для виплати заробітної плати Гербінська сільська рада не мала.

Зазначені обставини додатково свідчать про обов'язок саме відділу культури Балтської РДА вирішити питання про поновлення на попередній посаді позивача ОСОБА_3 та щодо виплати їй заробітної плати в подальшому,

При цьому, питання щодо необхідності переведення позивача ОСОБА_3 до Гербінського сільського клубу, на що вона згоди не давала, та про що зазначили як відповідач ОСОБА_4 і представники Гербінської сільської ради, так і свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_6, жодним чином не звільняють відділ культури Балтської РДА як роботодавця від обов'язку вирішення питання про поновлення ОСОБА_3 на попередній посаді, виплату їй заробітної плати в подальшому.

З підстав викладеного, суд дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_3 пред'явила до неналежних відповідачів у справі.

При цьому, суд першої інстанції правомірно і обгрунтовано вказав, що відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 33 ЦПК України передбачено, що замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, суд може тільки за клопотанням позивача.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 такого клопотання суду не заявляла, а навпаки наполягала на тому, що належним відповідачем у справі є саме ОСОБА_4, яка ігнорувала наказ начальника відділу культури Балтської РДА про поновлення її на роботі з 05.05.2015 року.

За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом.

Таким чином, виходячи з аналізу положень ч.1 ст.33 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивачу роз`яснювалося її право на уточнення позову, але нею не використано право пред`явити вимоги до належного відповідача.

При цьому, суд обгрунтовано вказав, що зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належного відповідача відповідно до вимог цивільно-процесуального закону.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко