Справа № 338/1197/16-ц
Провадження № 22-ц/779/997/2017
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л.М. Л. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Максюти І.О., Мелінишин Г.П.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні дорогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 03 травня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 20016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, демонтування самовільно встановленого паркану та зобов»язання не чинити перешкод в користуванні дорогою.

Свої вимоги мотивував тим, що він являється власником земельної ділянки площею 0,2560 га яка розташована в с. Солотвин в урочищі «Окопище» яка надана йому для ведення особистого селянського господарства. Право власності підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.08.2015 року. Проїзд до його земельної ділянки здійснюється з вулиці Берегова дорогою громадського користування, що проходить між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 самовільно захопив частину дороги, розширив межі своєї земельної ділянки, внаслідок чого ширина проїзду з 5 метрів звузилась до 1,5 метра. Також відповідачем встановлено кам»яний стовп та ворота, якими перекрито проїзд.

Посилаючись на те, що іншого заїзду до його земельної ділянки немає - просив зобов»язати відповідача перенести огорожу та не чинити перешкод у заїзді до земельної ділянки.

Рішенням Богородчанського районного суду від 03 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов»язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні позивачем дорогою до земельної ділянки, яка проходить між господарством ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом демонтажу самовільно встановленої зі сторони вулиці Берегова огорожі та воріт. Зобовязано ОСОБА_2 надалі не чинити перешкод позивачу у користуванні дорогою.

Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_2 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду копію рішення Солотвинської селищної ради від 10.04.1969 року про виділення земельної ділянки для будівництва житлового будинку ОСОБА_4 із план-схемою забудови земельної ділянки, який на його думку підтверджує наявність спірної дороги, однак дане рішення та план схема були анульовані.

У будівельному паспорті виданому на ім»я апелянта в 1989 році згадки про наявний проїзд немає. Із поданих для ознайомлення суду документів вбачається, що наявність проїзду передбачено по земельній ділянці ОСОБА_3

Крім того, позивачем не представлено жодних документів на підтвердження факту наявності земельної ділянки в урочищі «Окопище». Будь якої інформації про це у поданому витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності немає.

З поданих позивачем копій технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок вбачається, що дана документація стосується земельних ділянок із різними цільовими призначеннями та місцем розташування.

Суд першої інстанції посилається у рішенні на те, що земельна ділянка позивача розташована в урочищі «Окопище» (ОСОБА_5), однак будь-якої інформації щодо зміни назви урочища з «Горби» на «Окопище» ні позивачем, ні представником Солотвинської селищної ради не надано.

На думку апелянта, позивач не надав відповідних документів на підтвердження належного права власності на земельну ділянку, щодо якої у нього відсутній належний заїзд.

Апелянт вказав також на те, що суд взяв до уваги пояснення свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, однак не зауважив про відсутність у них документів на підтвердження права власності чи користування земельними ділянками.

На думку апелянта, суд дійшов помилкового висновку про те, що він встановив огорожу із порушенням дозвільних документів.

Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, по відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт ОСОБА_2 та його представник не з»явилися у судове засідання повторно, до клопотання, надісланого на адресу суду про повторне перенесення розгляду справи апелянт не долучив доказів щодо поважності причин його неявки у судове засідання, з огляду на що, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності апелянта та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки пл. 0,2560 кадастровий номер :01:005:0541, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.08.2015 року. Відповідно до картографічних матеріалів генплану території Солотвинської селищної ради, з вулиці Берегова до земельних ділянок в урочищі «Горби» існує проїзд, який проходить між господарствами №26«а», що належить ОСОБА_3 та №26 «б», що належить ОСОБА_2

Встановлено, що ОСОБА_2 зі сторони вулиці Берегова облаштував огорожу та звузив ширину заїзду, у зв»язку з чим протягом тривалого часу між користувачами земельних ділянок, до яких веде заїзд, та ОСОБА_2 існує спір з приводу його користування.

Так, рішенням Солотвинської селищної ради № 462/19/1 від 25.10.2012 року за результатами розгляду колективної заяви жителів смт. Солотвин зобов»язано ОСОБА_2 перенести огорожу своєї земельної ділянки по вул. Берегова, 26 тим самим збільшити ширину дороги до 3,5 м.(а.с. 8).

Відповідно до акту комісії в складі голови земельної комісії ОСОБА_9, членів земельної комісії ОСОБА_10, ОСОБА_11, депутата селищної ради ОСОБА_12 16 липня 2016 року комісією було розглянуто питання щодо заїзду біля житлового будинку ОСОБА_2 по вул. Берегова до земельних ділянок землекористувачів (вище його будинку) та встановлено, що ОСОБА_2 при встановленні огорожі зменшив ширину дороги до присадибних ділянок з вулиці Берегова до 1,5 м.(а.с.9)

13 вересня 2016 року комісією проведено повторне обстеження та заміри земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та проїзду між їх земельними ділянками по вул. Берегова, в результаті якого комісією встановлено що ширина заїзду складає 1,5 м, порушень межових знаків зі сторони ОСОБА_3 не встановлено, а також підтверджено, що ОСОБА_2 не виконав рішення селищної ради щодо переносу огорожі та збільшення ширини заїзду до 3,5м. У зв»язку з цим, комісією зобов»язано ОСОБА_2 повернути самовільно захоплену частину земельної ділянки (частину проїзду), відновити проїзд до земельних та не чинити перешкод в користуванні даним заїздом. (а.с.10).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що згідно рішення виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 09 червня 1976 року ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку по вул. Берегова в смт. Солотвин площею 700 кв.м. за рахунок земельної ділянки ОСОБА_4.

Рішенням виконавчого комітету Солотвинської селищної ради від 14.07.1989 року ОСОБА_2 надано у безстрокове користування земельну ділянку по вул. Берегова для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка відповідно до плану відводу, який міститься в матеріалах проекту, виготовленого районною архітектурою, містить чіткі розміри ділянки. Зокрема в плані вказаний існуючий проїзд, що межує з господарством ОСОБА_3, шириною 5 метрів.

Крім того, згідно схеми виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, відводу земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_3 по вул. Берегова (а.с.63, 64) між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2 передбачено проїзд.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечив факт встановлення ним огорожі та воріт на земельній ділянці, яка слугує заїздом до земельної ділянки позивача ОСОБА_1 та інших землекористувачів.

Відповідачем не представлено суду доказів того, що огорожа та ворота встановлені ним на виділеній йому у постійне користування земельній ділянці, та що наявність таких не перешкоджає позивачу безперешкодно користуватися заїздом до його земельної ділянки.

Відповідно до положень ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Власник земельної ділянки або землекористувач згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов»язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні заїздом до земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом демонтажу самовільно встановлених зі сторони вулиці Берегова огорожі та воріт та зобов»язав останнього не чинити перешкод позивачу у користуванні дорогою.

Посилання апелянта на те, що суд належним чином не дослідив письмові докази по справі не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дав належну правову оцінку зібраним доказам по справі в їх сукупності, зокрема судом досліджено технічну документацію щодо здійснення будівництва житлових будинків як відповідача ОСОБА_2 так і ОСОБА_3, згідно якої між їхніми земельними ділянками з вулиці Берегова існує заїзд.

Твердження апелянта про те, що із поданих для ознайомлення суду документів вбачається наявність проїзду виключно по земельній ділянці ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки встановлено, що такий проїзд загального користування існував та не був облаштований за рахунок земельних ділянок ні ОСОБА_3 ні ОСОБА_2

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. .

Рішення Богородчанського районного суду від 03 травня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_13