Справа№592/2567/17
Провадження №2/592/1001/17

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючої судді - Труханової Л.М.,
за участю секретаря - Сахненко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:
06 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» , в якому просить визнати наказ №400-к від 27.10.2016 про звільнення незаконним , поновити його на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива ТОВ "Світ ласощів"з збереженням середнього заробіку на підприємтві , стягнути з відповідача на його користь заробітну плату з 27.10.2016 на час розгляду справи , поновити строк звернення до суду .

Свої вимоги мотивує тим, що наказом № 186-к від 01.09.2016 р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива.

Наказом №400-к від 27.10.2016 р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи згідно ст.36-п.3 КЗпП України у зв`язку з призивом на військову службу.

Вважає, що його звільнення є незаконним, адміністрацією ТОВ « Світ ласощів» при звільненні не прийнято до уваги прямі посилання ст. 36 ч. 1 п. 3 КЗпП України та ч.3 ст. 119 КЗпП України, якою встановлено, що за працівником, призваним на строкову військову службу, зберігається місце роботи, посади і середній заробіток на підприємстві, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призиву. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету, відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Безпосередньо, ОСОБА_1 , був призваний на строкову військову службу під час дії особливого періоду, що настав в Україні, відповідно до ст. 1 Закону України « Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України « Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р.

Таким чином, відповідно до діючого законодавства, за ОСОБА_1 повинно зберігатися місце роботи, посада та середній заробіток і трудові відносини з підприємством ТОВ « Світ ласощів» не повинні розриватися.

Відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 , який був звільнений з роботи на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призивом на строкову службу під час дії особливого періоду, має бути поновлений на роботі, тобто на підприємство ТОВ «Світ ласощів» з дати звільнення, а саме, з 27.10.2016 р., як вимагає п.3 ст. 119 КЗпП України відповідним наказом з нарахуванням середньої плати з дати звільнення та записом у трудовій книзі.

Для вирішення питання про поновлення на роботі ОСОБА_1 у добровільному порядку його батьки зверталися з листом від 15.11.2016 р. до адміністрації ТОВ « Світ ласощів» , але вимоги залишилися без розгляду та належного реагування.

На час звернення з позовом до суду ОСОБА_1 переведений у військову частину м. Славянська, Донецької області і у зв`яку з тим, що у нього з`явилася можливість спілкування, звернувся до суду за вирішенням позовних вимог у примусовому порядку. Отже , вважає,що тому пропустив з поважної причини місячний строк оскарження наказів, який просить поновити.

В судовому засіданні о представники позивача доводи і вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ « Світ ласощів» в судове засідання не зявився , надав письмові заперечення, в яких зазначив , що позов не визнає, та пояснив, що позивач був належним чином повідомлений про звільнення та його підстави (підпис в наказі, отримання трудової книжки). Позивачем без поважних причин пропущено місячний строк звернення до суду, так як він мав можливість скласти на направити позов, мав можливість завірити у командира частини довіреність на представлення його інтересів та подати позов через представника (що він зараз і зробив), також він не мав обов`язку оплачувати судовий збір і не було перешкод відправити позов поштою, не надав документів та інших доказів, які підтверджують те, що він дійсно був в карантині тощо.

ОСОБА_1 сам написав заяву про його звільнення за п. З ст. 36. Таким чином у ТОВ «Світ ласощів» не було підстав не звільнити його з роботи. У зв`язку з цим позов є безпідставним оскільки не має порушення прав позивача.

На момент звільнення позивача в Україні не діяв особливий стан, що підтверджується рішенням Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/18425/15 від 04.02.2016.

Визначення "особливого періоду" міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України " Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-Х!!, у якому передбачено , що особливий період- це період , що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації , воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-Х!! особливий період- це період функціонування національної економіки , органів державної влади, інших державних органів , органів місцевого самоврядування, збройних Сил України інших військових формувань , сил цивільного захисту , підприємств , установ і організацій , а також виконання громадянами України свого конституційного обов"язку щодо захисту Вітчизни , незалежності та територіальної цілісності України , який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації , воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

За змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації , а в разі оголошення стану війни- воєнний час і частково відбудований період закінчення воєнних дій.

Таким чином дія особливого періоду , під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками , встановленими для проведення мобілізації, або часом , протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації , чи закінчення строків , встановлених для проведення мобілізації , особливий період не діє.

Відповідно до Указів в.о. Президента України від 17.03.2014, від 06.05.2014 , Указів Президента України від 21.03.2014, від 14.01.2015 , "Про часткову мобілізацію" , які затверджені відповідними Законами України "Про затвердження Указу Президента України "Про мобілізацію", особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05..2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014 , з 20.01.2015 по 22.08.2015.

На день звільнення позивача , тобто станом на 27.10.2016, особливий стан на території України не діяв.

Позивач самостійно написав заяву на звільнення у зв"язку з призивом на строкову військову службу де як підставу прямо вказав норму КЗпП , а саме призов або вступ призовника на військову службу. ОСОБА_1 додав повістку з воєнкомату згідно із Законом України "Про військовий обов"язок і військову службу" про призов на строкову військову службу , де було повідомлено , що його зараховано в команду № НОМЕР_1 та пропоновано 31.10.2016 з"явитися для відправлення на збірний пункт в Сумський МВК. Підприємство зобов"язане звільнити такого працівника у день написання заяви без відпрацювання , що відповідач і зробив.

Роботодавець не вправі чинити перешкод військкомату , а тому зобов"язаний звільнити працівника не пізніше дня призиву , зазначеного в повістці (виклику)військкомату , врахувавши при цьому потреби працівника.

ТОВ "Світ ласощів" провело звільнення позивача довідповідно до вимог чинного законодавства та на підставі власноруч написаної позивачем заяви на звільнення. Відповідач провів процедуру звільнення відповідно до КЗпП з урахуванням всіх виплат при звільненні на військову строкову службу , в тому числі дві середні заробітні плати відповідно до ст. 44 КЗпП України.

Якщо у працівника після звільнення з таких підстав відбувається переміщення , зміни або ще будь-які дії , то в такому випадку підприємство не несе жодної відповідальності за таку особу у зв"язку з тим , що вона вважається такою , що звільнена у зв"язку з призивом на строкову службу за власною заявою

Тому позов є необгрунтованим та безпідставним , у зв`язку із чим у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 02.09.2016 року, згідно наказу № 186-к від 01.09.2016 року, ОСОБА_1 був прийнятий на посаду машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива ТОВ «Світ ласощів», що також підтверджується копією його трудової книжки(а.с.13, 54).

Відповідно до довідки 6/3333 від 02.12.2016 року ОСОБА_1 являється військовослужбовцем строкової військової служби частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (м. Слов`янск Донецької області) з 07.11.2016 року ( а.с.12).

27.10.2016 позивачем на ім"я відповідача подана заява про його звільнення у зв"язку з призивом на строкову військову службу, на підтвердження чого додана повістка військкомісаріату (а.с.57,58).

Згідно наказу №400-к від 27.10.2016 року,позивача звільнено з посади машиніста розфасувально-пакувальних машин цеху печива ТОВ «Світ ласощів» у зв`язку з призовом на строкову службу відповідно до п. 3ст. 36 КЗпПУз 27.10.2016 року(а.с.13,55).

Пункт 3 ч.1ст. 36 КЗпП України ( в редакції діюча на час звільнення позивача) встановлено, що підставою для звільнення працівника є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу,крім випадків , коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч.3 та 4 ст. 119 цього Кодексу.

Частини 3,4 ст. 119 КЗпП ( в релдакції на час звільнення) зазначають , за працівниками , призваними на строкову військову службу , військову службу за призивом під час мобілізації , на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом у разі виникнення кризивої ситуації , що загрожує національній безпеці , оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної мобілізації , зберігаються місце роботи , посада і середній зарабіток на підприємтві , в установі, організації, фермерському господарстві , сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізіичних осіб - підприємців , в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Гарантії по збереженню місця роботи (посади), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності за громадянами України, які призвані на строкову військову службу були передбачені у обов`язок, і почали діяти з 08 лютого 2015 року, відповідно до Закону України від 15 січня 2015 № 116-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду».

За ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - за призовом або у добровільному порядку (за контрактом).

Частиною 4 цієї ж статті визначені види військової служби: строкова військова служба, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період, військова служба за контрактом.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Поняття особливого періоду наведене у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за правилами якої особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 4 ст. 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого у встановленому законом порядку, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період. Часткова мобілізація також оголошувалась Указами Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 тривалістю 45 діб, від 21 липня 2014 року № 607/2014 тривалістю 45 діб, від 14 січня 2015 року № 15/2015 тривалістю 210 діб у три черги.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом не приймалось.

Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду, який діє в Україні з 17 березня 2014 року й по теперішній час.

За таких обставин , суд дійшов висновку , що звільнення відповідача з займаної посади є незаконним.

За період з 27.10.2016 по день ухвалення суду рішення позивач мав би відпрацювати 180 робочих днів , за що мав би отримати заробітну плату в розмірі 23916,60 грн..(Згідно даним довідки про заробітну плату , позивач за період з вересня 2016 року по 27 жовтень 2016 року відпрацював 11,5 годин , за що йому нарахована заробітна плата в сумі 191,01 грн., за 8 годин заробітна плата позивача становила би 132,87 грн. . )

Згідно з ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Стаття 60 ЦПК України,кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Судом встановлено , що представник позивачапавленко ОСОБА_2 - ОСОБА_1 з даним позовом звернувся до суду 06.03.2017 , тобто по закінченню строку , встанновленого ст. 233 КЗпП України , а саме через4 місяці 9 днів.

Довіренність , на підставі якої позивач уповноважує свого представника на представлення його інтересів в суді нотаріально посвідчена 14.12.2016, тобто через 1 місяць 17 днів , і також за межами встановленого ст. 233 КЗпП України строку для звернення до суду. Причини поважності пропуску звернення до суду представниками позивача стронами не надано.

Частина 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

Вимоги про визнання причин пропуску звернення до суду поважними та поновлення строку звернення до суду , ані позивачем , ані його представниками в позові не заявлялись, і в судовому засіданні дане питання не просили вирішити. Доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду представниками позивача суду не надано.Судом не вбачається підстав для повновлення строку звернення до суду з даним позовом. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 36, 119 , 233 КЗпП України , ст 10,11,60, 61, 209,212,214-215 , 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ ласощів» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Сумської області через Ковпаківський районний суд м. суми протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст складений 18.07.2017 року

Суддя Л.М. Труханова