УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенської виробничо - впроваджувальної фірми «Енергетик» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенської виробничо - впроваджувальної фірми «Енергетик» на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року, рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2017 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ ТОВ «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» від 19 липня 2016 року №48 «Про звільнення з посади заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_4.»; поновити позивача на посаді заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «ЕНЕРГЕТИК» з 19 липня 2016 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2014 року згідно строкового трудового договору №3 позивача прийнято на роботу в ТОВ «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма Енергетик» на посаду заступника директора із загальних питань. 19 липня 2016 року ОСОБА_4 отримав від відповідача повідомлення від 13 липня 2016 вих. №133 в якому відповідач, в особі директора, посилаючись на п.1.5 трудового договору позивача, запропонував йому у термін 7 календарних днів з моменту отримання на адресу ТОВ «МВВФ «Енергетик» письмово: надати пояснення про його систематичну відсутність на робочому місці понад 3 години щоденно, починаючи з 30 травня 2016 року; надати письмовий звіт за період з 04 січня 2016 року по 13 липня 2016 року про виконання своїх посадових обов'язків, передбачених трудовим договором та посадовою інструкцією заступника директора із загальних питань; надати письмові пояснення у формі звіту про використання грошових коштів та товарно-матеріальних цінностей ТОВ «МВВФ «Енергетик» для виконання своїх посадових обов'язків у період з 01 серпня 2014 року по 13 липня 2016 року.

Позивач зазначає, що п.1.5 трудового договору, як і іншими його положеннями, не передбачено обов'язку заступника директора із загальних питань надавати директору підприємства звіти про виконання своїх посадових обов'язків та про використання грошових коштів і товарно-матеріальних цінностей відповідача.

З 01 серпня 2014 з позивача жодного разу не вимагалося надання будь-яких звітів. На думку позивача, має місце створення відповідачем штучних підстав для його звільнення.

Зазначене повідомлення позивач отримав 19 липня 2016 року. Від юриста підприємства позивач дізнався про те, що відповідач 19 липня 2016 вже виніс наказ про його звільнення. Копію наказу він отримав поштою 21 липня 2016 року.

Позивач вважає, що наказ відповідача від 19 липня 2016 року №48 про його звільнення є протиправним, оскільки підставою для звільнення, вказаною в наказі, є систематична відсутність працівника на робочому місці в робочі дні та робочий час.

Пунктом 6.3. трудового договору встановлено, що про своє бажання достроково припинити цей договір сторони повинні попередити одна одну не пізніше, ніж за два тижні до бажаної дати розірвання цього договору у письмовій формі. Враховуючи те, що відповідач не попередив позивача письмово про свій намір припинити трудовий договір за два тижні до дня винесення оскаржуваного наказу, розірвання трудового договору та звільнення позивача з посади відбулося з порушенням п.6.3. трудового договору.

Крім того, оскаржуваним наказом порушено вимоги ст.149 КЗпП України, так як відповідач порушив процедуру притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, не надавши йому строк для представлення своїх пояснень, які є необхідними для обрання відповідного заходу дисциплінарної відповідальності працівника.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року позов задоволено. Скасовано наказ товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» від 19 липня 2016 року № 48 «Про звільнення з посади заступника директора із загальних питань ТОВ «МВВФ «Енергетик» ОСОБА_4 Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника директора із загальних питань товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» з 19 липня 2016 року. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 липня 2016 року по 12 грудня 2016 року включно всього 479220,74 грн.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2017 року рішення районного суду змінено в частині вирішення позовних вимог про розмір компенсації позивачу за час вимушеного прогулу, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенська виробничо-впроваджувальна фірма «Енергетик» на користь ОСОБА_4 сумі 536842,32 грн компенсації за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої у незмінній частині та рішення суду апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про розмір компенсації позивачу за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, вірно виходили з того, що при звільненні позивача було порушено вимоги трудового законодавства - не додержано 7-денного строку на надання працівником пояснень у зв'язку з порушенням своїх трудових обов'язків; не вказано в наказі про звільнення коли саме мала місце відсутність працівника на робочому місці, яка стала підставою для його звільнення; відповідачем не надано доказів притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за прогули, яке б передувало його звільненню, отже не може йти мова про систематичність прогулів та про застосування п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, як підстави для розірвання трудових відносин з працівником з ініціативи роботодавця, про що вказується відповідачем при звільненні позивача; роботодавцем не надано доказів ознайомлення позивача після призначення його на посаду з його посадовою інструкцією та з правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому, суд апеляційної інстанції, враховуючи невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи в частині вирішення позовних вимог про розмір компенсації позивачу за час вимушеного прогулу, прийшов до висновку про необхідність та визначення компенсації позивачу за час вимушеного прогулу в сумі 536842,32 грн, у зв'язку із чим змінив рішення районного суду в цій частині.

Вказаний висновок узгоджується з роз'ясненнями викладеними у пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 79 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Доводи відповідача про порушення позивачем своїх трудових обов'язків чи правил трудової дисципліни, що стало фактичною підставою для його звільнення, обґрунтовано не взято судами до уваги, оскільки відсутні докази обізнаності працівника зі своїми трудовими обов'язками та правилами трудової дисципліни на підприємстві.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та обґрунтовано відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішення районного суду у незмінній частині та рішення апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Монастирищенської виробничо - впроваджувальної фірми «Енергетик» відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 12 грудня 2016 року у незмінній частині, рішення апеляційного суду Черкаської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова
І.М. Фаловська