Справа № 308/2777/17
У Х В А Л А

19 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Куштана Б.П., Джуги С.Д.,

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року про закриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця МВ ДВС м. Ужгород головного територіального управління юстиції у Закарпатській області - Грицищук Михайла Павловича, Закарпатська товарно-земельна біржа про визнання неправомірною звіту про оцінку майна, -

встановила:

ОСОБА_1 звернувся у суд із скаргою в якій просив визнати результати визначення вартості нерухомого майна вбудованого приміщення магазину, влаштованого у власній квартирі площею 47,9 кв.м. з адресою АДРЕСА_1, визначеного Закарпатською товарно-земельною біржею за поданням державного виконавця МВ ДВС м. Ужгород - Грицищук М.В., недійсними. Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходиться зведене виконавче провадження за № 11-301/15 по виконанню виконавчих листів виданих Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення боргу на користь стягувачів : ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Банк Фінанси та кредит» та ПАТ «Альфа-Банк».

Державним виконавцем йому надіслано повідомлення з висновком про вартість вказаного майна.

Однак, на його замовлення ТОВ «Байт» (сертифікований суб'єкт оцінки нерухомого майна) виготовлено звіт з метою визначення реальної ринкової вартості нерухомого майна - вбудованого приміщення магазину, влаштованого у власній квартирі № 21, загальною площею 47, 9 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, висновком якого встановлено вартість у розмірі 1497601,00 грн.

Відтак, вважає неправомірним звіт про оцінку вищевказаного нерухомого майна, виконаний суб'єктом оціночної діяльності Закарпатською товарно-земельною біржею, у відповідності до якого вартість арештованого майна склала лише 1103000,00 грн., та вважає, що дії державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника не відповідають чинному законодавству України, оскільки здійснені з порушенням норм чинного законодавства та недотриманням прав боржника.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року провадження за даною скаргою закрито. Заходи щодо зупинення реалізації арештованого майна встановлені ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28 квітня 2017 року, скасовано.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування зазначеної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд протиправно послався на ч. 5 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» (старий закон), оскільки такий вже втратив чинність і розгляд даної скарги слід здійснювати за новим законом від 02.06.2016 року, в порядку якого ним і подана скарга.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, та перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ перебуває зведене виконавче провадження за № 11-301/15 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь стягувачів ПАТ «Альфа-банк», ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі загальної суми 1381678,53 грн.

Зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_1 вважає незаконними дії державного виконавця міського відділу ДВС м. Ужгорода Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області щодо оцінки та проведення реалізації арештованого майна в рамках зведеного виконавчого провадження № 11-301/15.

Закриваючи провадження у справі за скаргою, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що розгляд такої скарги повинно здійснюватися судом адміністративної юрисдикції.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на нормах процесуального права.

Зокрема, як роз'яснено в п.п. 6, 9 Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - скарги стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) із метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина п'ята статті 82 Закону про виконавче провадження).

У разі подання такої скарги в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження за скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а помилково прийнявши скаргу до розгляду, під час судового розгляду, суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Судом першої інстанції встановлено, і апелянтом це не заперечується, що у зведеному виконавчому провадженні за №11-301/15 здійснюється примусове виконання також й виконавчого напису за №13607 від 05.10.2015 року вчиненого приватним нотаріусом про звернення стягнення на вищезазначене майно.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розгляд скарги за таким зведеним виконавчим провадженням не піддягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на помилкове застосування судом норми, наразі не чинного ЗУ «Про виконавчого провадження», оскільки ч. 2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинного наразі) встановлює аналогічні правила, а саме, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Вказане узгоджується з приписами ст. 383 ЦПК України згідно якої в порядку ЦПК України розглядаються скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.

Тобто, не зважаючи на прийняття нового ЗУ «Про виконавче провадження», вищезазначені роз'яснення Пленуму ВССУ, на які послався суд, залишаються актуальними та підлягають до застосування.

Саме по собі помилкове посилання суду на норму старого закону не може бути підставою для зміни чи скасування ухвали суду.

Інших якихось правових доводів апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

За наведених обставин, згідно приписів ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Враховуючи встановлене та керуючись приписами статей 307, 312-315, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 22 травня 2017 року про закриття провадження у справі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді