Справа № 471/163/17-ц
Провадження №2/471/144/17
Номер рядка звіту 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2017 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Скарницької І.Б.,

за участю секретаря - Тягнирядно І.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_5, про визнання заповіту нікчемним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, який за життя склав заповіт на ім'я ОСОБА_4 та заповідав останньому земельну ділянку. Заповіт на ім'я ОСОБА_4 був посвідчений 11 грудня 2006 року секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, та не відповідає вимогам діючого на час посвідчення заповіту законодавству, а саме, секретар сільської ради не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, які повинні покладатися на неї рішенням виконавчого комітету відповідної ради. В зв'язку з цим позивач просила визнати вищевказаний заповіт недійсним.

Під час судового засідання позивач підтримала позовні вимоги та пояснила суду, що за життя її батько казав, що хоче заповідати належну йому земельну ділянку своєму онукові ОСОБА_4, проте чи був складений заповіт вона точно не могла знати. Після смерті батька вона 17.05.2017 року звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом їй було роз'яснено, що нею пропущено строк для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини вона до суду не зверталася.

Представник позивача позовні вимоги також підтримала, суду пояснила, що секретар сільської ради на момент посвідчення заповіту не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій, отже заповіт є недійсним. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Під час отримання свідоцтва про спадщину за заповітом, ОСОБА_4 ввів в оману нотаріуса, не вказавши що є ще спадкоємці на законом, а сама донька ОСОБА_1

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснили, що після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач - ОСОБА_4 Позивач як спадкоємець за законом із відповідною заявою до нотаріальної контори не зверталася, наразі нею пропущено як строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так і строк звернення до суду із позовом про визнання заповіту недійсним.

Представник Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суду не повідомила.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що подружжя ОСОБА_6 за життя склали заповіти, згідно яких чоловік заповідав свою земельну ділянку онукові - ОСОБА_4, а жінка -онучці ОСОБА_8, наміру щодо зміни заповіту у них не було.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України є зокрема діти спадкодавця.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є донькою померлого (арк.с. 8), отже є спадкоємцем першої черги за законом.

За життя ОСОБА_6 на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 8,99 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданого 16 листопада 2001 року.

11 грудня 2006 року секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_9 посвідчено заповіт ОСОБА_6., за яким земельну ділянку заповідав своєму онукові ОСОБА_4 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме земельну ділянку площею 8,99 га, розташовану в межах миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області.

Згідно матеріалів спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв за заповітом його онук ОСОБА_4 Дружина померлого, ОСОБА_10 від прийняття обов'язкової частки відмовилася. Донька померлого ОСОБА_5 звернулася до нотаріальної контори із заявою, в якій зазначила, що їй відомо про наявність заповіту на ім'я ОСОБА_4, спадщину після смерті батька за законом вона не прийняла.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1271 ЦК України).

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулася лише в травні 2017 року, нотаріусом відмовлено у прийняття заяви та роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визначення. Станом на 18.07.2017 року з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду позивач не зверталася.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати недійсним заповіт, оскільки його складено особою, яка не мала на це права, тобто посвідчено секретарем сільської ради, яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій визначених у встановленому законом порядку.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ( ст.ст. 1216, 1217 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Стаття 1251 ЦК України (в редакцій на час посвідчення оспорюваного заповіту), встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до пп. 5 п. б ч. 1 ст. 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 52 Закону, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені особи відповідного органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, в тому числі і посвідчення заповітів ( п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно з п.п.1, 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, (чинної на час посвідчення заповіту) у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських народних депутатів у відповідності за ст. 37 Закону України "Про нотаріат" мають право посвідчувати заповіти. Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Оскаржуваний заповіт посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Братською району Миколаївської області ОСОБА_9.

Згідно відповіді Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області від 23.03..2017 року, функції вчинення нотаріальних дій на працівника (секретаря) сільської ради рішенням сільської ради до 2010 року не покладалися (а.с. 17), а отже, остання не мала повноважень щодо вчинення такої нотаріальної дії - посвідчення заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як вбачається із роз'яснень викладених у ч.2 п.16, ч.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину ( ч.2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Отже, аналізуючи матеріали справи та нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що заповіт від 11 грудня 2006 року, який було посвідчено секретарем Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області ОСОБА_9 з порушенням нормативно-правових актів є нікчемним.

Відповідно до ст. ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, згідно ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час судового розгляду встановлено, що спадщина відкрилася 30.08.2007 року, до суду з позовом про визнання заповіту недійсним позивач звернулася лише 28.02.2017 року, тобто майже через 10 років. При цьому, будь-яких належних доказів чинення перешкод звернення до суду з часу відкриття спадщини, тобто з 30.08.2007 року позивачка не надала та не навела переконливих причин поважності пропуску строку позовної давності

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська сільська рада Братського району Миколаївської області, ОСОБА_5, про визнання заповіту нікчемним - відмовити.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Братський районний суд Миколаївської області.

Суддя І.Б. Скарницька