Справа № 161/1950/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/828/17 Категорія: 47 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі :

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Грушицького А.І., Шевчук Л.Я.,

секретар - Черняк О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8512, 44 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, з яких 8012, 44грн - матеріальної шкоди, пов'язаної з ушкодженням транспортного засобу, 500грн. - моральної шкоди. Проведено розподіл судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2017 року у даній справі залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду першої інстанції, в якій, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить його в частині стягнення моральної шкоди змінити і стягнути в його користь з відповідача 20 000 завданої моральної шкоди.

Рішення оскаржується в частині вимог про стягнення моральної шкоди, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 25.11.2016 року о 09:30 год. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом «Мерседес Віто», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, на 82 км а/д Н-22, сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне, що в с.Забороль, Луцького району, Волинської області, здійснюючи виїзд з прилеглої території (автостоянки), не переконався у безпечності такого маневру, не надав перевагу у русі транспортному засобу «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, чим створив аварійну обстановку, змусивши останнього різко зменшити швидкість та напрямок руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок ДТП транспортний засіб «ВАЗ 2107», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, отримав механічні ушкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680грн.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу автомобіль і завдано матеріальної шкоди на суму 8012,44грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, вина якого у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена судом, повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду на підставі статей 23, 1167 ЦК України, розмір якої, виходячи із принципу розумності та справедливості, визначив в сумі 500 грн.

Такі висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи і нормах матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду що розглядає справу про цивільно-правові обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу чи мірою покарання за злочин ( Мельниченко проти України (2004р.).

З огляду на обставини справи, беручи до уваги вищевказані принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції , є адекватним нанесеній моральній шкоді. Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок вчинення ДТП, шкода була спричинена майну позивача, що призвело до певних незручностей, але не викликало серйозних труднощів, які б призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків чи істотного порушення звичного життя. Будь-яких доказів на обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди, всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді