Справа № 752/5892/17
Провадження №: 2-з/752/137/17
У Х В А Л А

04 липня 2017 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Новак А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.В.П.» про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.В.П.» про стягнення боргу за договором позики.

Заявник просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на садовий будинок, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною вартістю 1 925 932 грн., свідоцтво про право власності НОМЕР_1, видане Гнідинською сільською радою 25.05.2010 року до вирішення справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з статті 152 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчинити дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншими особами здійснювати платежі або передати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником в судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В порушення вимог ч. 4 ст. 151 ЦПК України та з огляду на зазначені положення постанов Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року в заяві про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, не наведено всіх необхідним відомостей, потрібних для забезпечення позову, а саме не наведено обґрунтування, з посиланням на докази існування дуже високої імовірності відчуження у будь-який момент відповідачем ОСОБА_3 належного йому на праві власності майна, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано необхідність застосування заходів забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210, 293-294, 296 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Н.В.П.» про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а ухвалу яку було постановлено без участі особи, яка її оскаржує протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя А.Новак