Справа № 359/9822/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1365/17 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 58 16.03.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

При секретарі - Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, який просив задовольнити.

Також, при подачі позовної заяви, ним було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив зобовязати територіальний сервісний центр № 3248 Регіонального сервісного центру МВС Київської області накласти арешт на майно ОСОБА_3 - автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, об»єм двигуна 2362 ку. см., намер шасі НОМЕР_2, зареєстрованого в органах МВС Київської області 30 квітня 2015 року, власником якого є відповідач, так як ОСОБА_3 може відчужити належний йому на праві власності автомобіль та утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року, ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. Зазначив, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року є незаконною та необгрунтованою, судом першої інстанції неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи та неправильно застосовано норми процесуального прав.

Перевіривши законність та обгрунтованість ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 311 790,28 грн., а також подав заяву про забезпечення позову, в якій просив зобов»язати Територіальний сервісний центр № 3248 Регіонального сервісного центру МВС Київської області накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, 2008 року випуску, об»єм двигуна 2362 куб. см., номер шасі НОМЕР_2, зареєстрованого в органах МВС Київської області 30 квітня 2015 року власником якого є відповідач, так як ОСОБА_3 може відчужити належний йому на праві власності автомобіль та утруднити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 має намір відчужити належний йому на праві власності транспортний засіб та з цією метою вживає всі необхідні заходи, а також з того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_2 не відповідає змісту позовних вимог, так як предметом позову є грошові кошти, а не транспортний засіб відповідача, накладення арешту на належний ОСОБА_3 транспортний засіб буде призводити до свавільного втручання у право власності ОСОБА_3 на належне йому майно, обмежить його у користуванні та розпорядженні належною йому власністю.

Такий висновок Бориспільського міськрайонного суду Київської області, колегія суддів вважає помилковим так як позивач у заяві про забезпечення позову обгрунтував чому незастосування заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

У відповідача нерухоме майно відсутнє, він офіційно не працює, відповідно, єдиним джерелом примусового виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалено на користь позивача є звернення стягнення на транспортний засіб ОСОБА_3, який належить йому на праві власності. При цьому, цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що в таких ситуаціях, особа, яка звертається з заявою про забезпечення позову, виходить із припущення про ймовірність таких дій і не зобов»язана надавати суду відповідні докази.

Також, є неправильною висновок Бориспільського міськрайонного суду Київської області щодо того, що вид забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_2 не відповідає змісту позовних вимог, а накладення арешту на належний ОСОБА_3 транспортний засіб буде призводити до свавільного втручання у право власності ОСОБА_3 на його майно, обмежить його у користуванні та розпорядженні належною йому власністю, так як з матеріалів справи вбачається, що позовна заява, яка подана ОСОБА_2 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у зв»язку з невиконанням ним договору позики є майновим спором, а забезпечення майнового спору відбувається через накладання арешту на майно особи, яка не виконує, покладені на неї договором позики зобов»язання.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз»яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Щодо обмеження права власності відповідача на належне йому майно, то, колегія суддів вважає, що обмеження права власності на умовах передбачених законом і є тимчасове обмеження ОСОБА_3в розпорядженні належним йому майном, яке передбачено Цивільним процесуальним кодексом України, як спосіб забезпечення позову з метою подальшого реального виконання рішення суду так як накладення арешту на транспортний засіб ОСОБА_3 на період розгляду справи в суді, тимчасово обмежить право розпорядження ОСОБА_3 автомобілем, зазначенне обмеження не дасть йому змоги відчужити транспортний засіб та надасть можливість у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 примусово виконати рішення суду шляхом звернення стягнення на належне ОСОБА_4 майно.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області при розгляді заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову на вище викладене уваги не звернув, належної оцінки доводам ОСОБА_2, викладених ним в заяві про забезпечення позову не надав та постановив незаконну ухвалу, яка підлягає скасуванню.

За правилами ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцуійну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а ухвалу Бориспільського міськрайолнного суду Київської області від 27 грудня 2016 року скасувати та у відповідності до вимог ст. 312 ЦПК України питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2016 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: