Справа № 539/1804/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 м.Лубни

Суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Даценко В. М. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист права власності на нерухоме майно шляхом зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з позовом про захист права власності на нерухоме майно шляхом зобовязання вчинити дії.

В заяві зазначила, що 25.04.2008 року уклала кредитний договір № 525/08-ПК з ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2». В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між нею та банком було укладено іпотечний договір, предметом якого є її трикімнатна квартира АДРЕСА_1. В силу обєктивних обставин позивач не змогла вчасно і в повному обсязі виплатити кредит, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в сумі 4 416,66 дол. США. Наприкінці 2016 та у 2017 році банком позивачу неодноразово направлялися повідомлення про те, що квартира буде виставлена на продаж відповідно до ст.51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак такі дії банку позивач вважає незаконними через встановлений мораторій на примусове відчуження квартири.

Враховуючи викладене, просить захистити її право власності на квартиру АДРЕСА_1 шляхом скасування та відміни відкритого продажу права вимоги по кредитному договору № 525/08-ПК від 25.04.2008 року, забезпеченому договором іпотеки.

Дослідивши позовну заяву, суд приходить до висновку, що вона подана з порушенням правил підсудності.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в м.Київ, а тому позови, предявлені до таких осіб, не відносяться до юрисдикції Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

При цьому суд вважає безпідставними посилання позивача на положення ст.114 ЦПК України, а саме виключну підсудність справи Лубенському міськрайонному суду Полтавської області, в звязку з тим, що суть спору зводиться до визнання незаконними дій відповідачів щодо продажу права вимоги на її квартиру, яка знаходиться по вул. Комсомольській, 46 в с.Засулля Лубенського району.

Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з абз.4 п.2 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Разом із тим, як правильно вказав позивач, предметом його позову є оцінка дій відповідача щодо продажу права вимоги.

Так, відповідно до листів Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2017 року, від 24.05.2017 року, від 05.06.2017 року (на які посилається позивач, вказуючи на незаконність дій останнього), для продажу на відкритих торгах буде виставлено право вимоги за кредитним договором, тобто вимоги суми заборгованості.

Такі дії відповідача направлені не на продаж безпосередньо нерухомого майна, а на заміну кредитора за основним зобовязанням, за яким у позивача виникла заборгованість.

Таким чином, підстави застосувати ст.114 ЦПК України відсутні.

При цьому, незважаючи на те, що первісні правовідносини між сторонами виникли щодо укладання кредитного договору, помилковим було б застосування положення ч.5 ст.110 ЦПК України, за яким позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Предметом позову є оскарження дій відповідачів, які вчинені ними при виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, які регулюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

На думку позивача, вказані дії порушують його право власності, а не право споживача.

Відповідно до п.5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а залежно від предмета та підстави позову і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. У разі пред'явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» у заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено.

Однак, в позовній заяві позивач взагалі не посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів» та не вказує яке право споживача порушене відповідачами.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається у випадках, коли справа не підсудна цьому суду.

Оскільки справа не підсудна Лубенському міськрайонному суду Полтавської області, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист права власності на нерухоме майно шляхом зобовязання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3 В. М.