Справа № 128/2958/16-ц Провадження № 22-ц/772/1848/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Сопруна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., апелянтів, позивачів ОСОБА_2, її пред-ставника, адвоката ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому су-довому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_4

до Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької об-

ласті про визнання права власності на частину будинку, визнан-

ня права власності на частку будинку в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

16 серпня 2016 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до Пултівецької сільської ради Він-ницького району Вінницької області про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування, в порядку виділу частки подружжя із спільно-го майна подружжя. Позов мотивований тим, що 28 травня 2015 року помер ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 час-тину будинку з господарськими будівлями по вул. Революційній, № 13 в с. Ли-сянка, Вінницького району Вінницької області. Вказаний будинок був придба-ний ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 22 липня 1989 року № 47. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_2, син ОСОБА_4, позивачі у справі, які спадщину прий-няли, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Син померлого ОСОБА_7 відмовився від спадщини за за-коном на користь позивачки, матері ОСОБА_2 Спадщина відкрилася на 1/2 частину будинку з господарськими будівлями, тобто частка кожного з трьох спадкоємців складає по 1/6. З врахуванням частки ОСОБА_7 Івано-вича частка ОСОБА_2 складає 5/6 частки будинку, з яких: 1/2 частка - спільне майно подружжя, 1/6 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 та 1/6 частка, від якої відмовився на користь матері ОСОБА_9. Третя 1/6 частка будинку повинна спадкуватися за законом позивачем ОСОБА_4. Позивачі, зазначають, що отри-мати свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку вони не мають можливості, оскільки представлений нотаріусу дублікат договору купівлі-про-дажу будинку не був прийнятий до уваги у звязку з відсутністю його реєстра-ції. За таких обставин, посилаючись на норми ЦК УРСР 1963 року, Інструкцію про порядок реєстрацію будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31 січня 1966 року, що діяла до 1995 року, Тимчасове положен-ня «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», що було чин-ним до 2004 року, позивачі просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 28 травня 2015 ро-ку: за ОСОБА_4 на 1/6 частку будинку по вул. Револю-ційній, № 13 в с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області, за ОСОБА_2 на 5/6 частин цього ж будинку ( а. с. 2-5 ).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено ( а. с. 153-158 ).

Не погоджуючись з ухваленим 08 червня 2017 року судом першої інстанції рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_4 оскаржують його в апеляційному поряд-ку, просять дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задово-лення позову в повному обсязі ( а. с. 161-165 ). Апелянти посилаються на невід-повідність висновків суду доказам у справі, порушення норм процесуального права, неправильне застосування судом норм матеріального права, що дає під-стави для скасування судового рішення на задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі апелянтів, адвоката ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в су-купності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскар-жуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сто-рони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 28 травня 2015 року помер ОСОБА_6 Ілларіоно-вич, що доводиться копією свідоцтва про смерть ( а. с. 11 ). Спадкоємцями пер-шої черги за законом після його смерті є подружжя ОСОБА_2, що підтвер-джується копією свідоцтва про одруження, та син ОСОБА_4 Івано-вич, що підтверджується копією свідоцтва про народження, які спадщину прийняли, подавши в шестимісячний строк в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Також спадкоємцем є син ОСОБА_7, який від спадщини відмовився на користь матері ОСОБА_2, про що подав нотаріусу письмову заяву. Викладені обставини підтверджуються копією спад-кової справи № 770/2015, заведеної після смерті ОСОБА_6 ( а. с. 12, 83-126 ). Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок по вул. Революційній, № 13 в с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області.

З дубліката договору купівлі-продажу від 22 липня 1989 року, посвідченого секретарем виконкому Пултівецької сільської ради Вінницького району Він-ницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 13, вбачається, що ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_6 купив будинок з погосподарчими будівлями, розта-шований в с. Лисянка, жилою площею 11,6 кв.м., який складається із житлово-го будинку під літерою « А», сараю « Б», сараю «В». ( а. с.13, матеріали інвен-таризаційної справи ). Згідно довідки від 01 грудня 2015 року № 1188, виданої виконкомом Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, будинок № 13 по вул. Революційній с. Лисянка дійсно до смерті нале-жав ОСОБА_6 ( а. с. 30 ).

На підставі рішення 12 сесії 22 скликання Пултівецької сільської ради від 26 грудня 1997 року ОСОБА_6 передана у власність земельна ділянка пло-щею 0,2973 га на території сільської ради с. Лисянка, Жмеринського району з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарсь-ких будівель, ведення особистого селянського господарства, що підтверджу-ється державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 038763 від 03 вересня 2002 року ( а. с. 14-15, 97 ).

З технічного паспорту на будинок без номера, розташований по вул. Рево-люційній с. Лисянка, Вінницького району, складеного 08 листопада 2011 року, вбачається наявність на земельній ділянці житлового будинку під літерою «Д», побудованого у 1992 році, з господарськими спорудами, із зазначенням, що цей будинок та споруди не є самочинними. Наявна примітка про необхідність припинення права власності у звязку зі знесенням житлового будинку під літе-рою «А» відповідно до положень статті 349 ЦК України ( а. с 25 ).

На частину спадкового майна після смерті ОСОБА_6 позивачі оформили спадкові права. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори 09 грудня 2015 року видані сві-доцтва про право на спадщину за законом: на 2/3 частки ОСОБА_2 та на 1/3 частку ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2500 га, призначеної для бу-дівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :02:004:0044, розташованої по вул. Ре-волюційній, № 13 в с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області. Крім цього, видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки ОСОБА_2 та на 1/3 частку ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0473 га, роз-ташованої по вул. Революційній, № 13 в с. Лисянка, Вінницького району Він-ницької області, призначеної для ведення особистого селянського господар-ства, кадастровий номер :02:004:0045 ( а. с. 31-32 ). Позивачі у встановленому законом порядку зареєстрували право власності на відповідні їм частки земельних ділянок, що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ( а. с. 33-36 ).

Отримати свідоцтва про право власності в порядку спадкування та виділу частки подружжя із спільного майна подружжя на житловий будинок № 13, розташований в с. Лисянка, по вул. Революційній, Вінницького району Він-ницької області, позивачі не мають можливості у звязку з відсутністю на ньо-го правовстановлюючого документу, що підтверджується постановою про від-мову у вчиненні нотаріальної дії від 28 грудня 2015 року ( а. с. 37 ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись поло-женнями Цивільного кодексу УРСР ( 1963 року ), Цивільного кодексу України, зазначив, що позивачами не надано доказів щодо побудови спадкодавцем цього житлового будинку на відведеній йому в установленому порядку земельній ді-лянці за наявності дозволу на виконання будівельних робіт, доказів прийняття його в експлуатацію на імя власника як новоствореного майна, доказів припи-нення права власності на житловий будинок літ. «А» у звязку з його знищен-ням, присвоєння спірному житловому будинку номера 13 по вулиці Революцій-ній, оскільки ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу став власником житло-вого будинку без номера в с. Лисянка.

Оскаржуючи рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року апелянти вказують на помилкове не застосування судом нормативних актів, що регулювали порядок прийняття в експлуатацію будин-ків і споруд, побудованих до 05 серпня 1992 року. Вони звертають увагу на не-достатнє дослідження представлених доказів на доведення присвоєння спірно-му будинку нумерації, його будівництва на належній померлому ОСОБА_6 земельній ділянці.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, вони є обєктивними, об-грунтованими, достатніми для її задоволення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що правовідносини щодо побудови спадкодавцем житлового будинку, який згідно технічної документації познача-ється літерою «Д», а також щодо набуття спадкодавцем відповідного речового права стосовно такого обєкту нерухомого майна, виникли під час дії Цивіль-ного Кодексу УРСР в редакції 1963 року, який підлягає застосуванню разом з іншими нормативно-правовими актами, що також діяли на той час.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офі-ційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжу-ється внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме май-но та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Згідно з пунктом 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвента-ризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного коміте-ту будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 ро-ку за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні ( садибні ) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні ) будівлі та споруди, прибудови до них, зведені до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пунктів 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у приват-ній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відве-деній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в екс-плуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів дер-жавного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлу-атацію обєктів будівництва ( втратила чинність ). Тобто до 05 серпня 1992 ро-ку не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребується введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти ( лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію обєктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року» ).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних ( садибних ) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних ) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб держав-ної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складе-ний за результатами технічної інвентаризації ( лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376 «Щодо по-рядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» ).

29 квітня 2013 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального роз-витку та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, яким затверджено новий порядок спрощеної процедури прийняття в екс-плуатацію індивідуальних ( садибних ) житлових будинків, садових, дачних бу-динків, господарських ( присадибних ) будівель і споруд, прибудов до них, гро-мадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, а також регламентовано процедуру проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Згідно з підпунктом 3.1 вказа-ного порядку індивідуальні ( садибні ) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські ( присадибні ) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані до 05 серпня 1992 року, прийняттю в експлуатацію не підлягають і можуть бути зареєстровані як обєкти права власності на підставі технічного паспорту.

Державна реєстраційна служба України своїм листом від 12 березня 2013 року № 95-06-15-13 розяснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвід-чує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна.

У технічному паспорті на будинок, що є предметом спору даної цивільної справи, на сторінці «Характеристика будинку, господарських будівель та спо-руд» у графі «рік забудови» зазначений 1992 рік. Також згідно довідки КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» житловий буди-нок побудований у червні 1992 року. За матеріалами інвентаризаційної справи, зокрема, згідно довідки від 05 лютого 2014 року № 156, виданої виконкомом Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, рішенням виконавчого комітету ради будинку по вул. Революційній в с. Лисянка присво-єний номер 13. Довідкою від 01 грудня 2015 року, виданою виконкомом Пулті-вецької сільської ради, засвідчується, що будинок, розташований по вул. Рево-люційній, № 13 в с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області, нале-жить ОСОБА_6, померлому 28 травня 2015 року.

Разом з тим, визначаючись щодо питання законності будівництва у 1992 ро-ці цього житлового будинку на земельній ділянці, що відведена померлому тільки у 1997 році, слід зазначити, що хоч земельна ділянка площею 0,2973 га передана у приватну власність ОСОБА_6 рішенням сільської ради через пять років з моменту забудови будинку, але така передача у власність земельної ді-лянки є офіційним визнанням державою законності користування нею, яке від-бувається у спеціально визначеному законом порядку. Спору щодо безпідстав-ного користування землею до 1997 року немає; також не заперечується жод-ною із сторін у справі користування померлим ОСОБА_6 цією земельною ділянкою з моменту придбання житлового будинку за договором купівлі-про-дажу, вчиненим у 1989 році. Відтак, беззаперечно стверджувати, що забудова житлового будинку під літ. «Д» здійснювалася на земельній ділянці, що не від-ведена для цієї мети, не можна. Окрім того, на землю, де розташований спірний будинок, позивачі уже оформили свої спадкові права, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак на вказані положення закону, викладені фактичні обставини суд пер-шої інстанції уваги не звернув, дійшовши таким чином помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у звязку з його недоведеністю. Слід також зазначити, шо право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх об-тяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його бу-дівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіцій-ним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Тому, враховуючи наявність документів, що засвідчують прийняття до експлуатації житлового будинку, збудованого до 05 серпня 1992 року на відведеній для цьо-го земельній ділянці, присвоєння йому відповідної адреси, колегія суддів апе-ляційного суду приходить до висновку про можливість задоволення вимог по-зивачів, скасування оскаржуваного ними рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у даній справі.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_2 з 12 січня 1958 року пере-бувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який 28 травня 2015 року по-мер ( а. с. 12 ).

Відповідно до статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю України майно, на-жите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим май-ном. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від на-чала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до статей 60, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ве-дення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійно-го заробітку ( доходу ). Розмір частки майна дружини та чоловіка, що є обєк-том права спільної сумісної власності, є рівними, якщо інше не визначено до-мовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне май-но ); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не за-боронених законом ; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 368 ЦК України встановлено, що спільна влас-ність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві влас-ності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважаєть-ся, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, як-що інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням су-ду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням об-ставин, які мають істотне значення.

Пунктом пятим Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 гру-дня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам розяснено, що частка учасника спільної су-місної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного май-на, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь ко-гось з учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подруж-жя ) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рів-ними.

Керуючись нормами, положеннями, розясненнями вказаних вище законо-давчих, підзаконних та нормативно-правових актів, враховуючи, що спірний будинок збудований під час перебування подружжя ОСОБА_6 у шлюбі, тобто він є обєктом спільної сумісної власності подружжя, рівність часток подружжя у майні, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток у спільному майні між співвласниками не було, що також не заперечується сто-ронами у справі, те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпо-ряджатися правом власності на вказане майно, колегія суддів апеляційного су-ду приходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку будинку №13 по вул. Революційній в с. Лисянка, Він-ницького району Вінницької області, як визначення частки у праві спільної су-місної власності. Враховуючи, що ОСОБА_6 за життя також набув речове право на іншу 1/2 частку в цьому ж нерухомому майні, то саме ця частка є спадковою.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до ін-ших осіб - спадкоємців. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спад-щини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у то-му числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з по-дружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4, які, як уже зазнача-лося, прийняли спадщину, подавши в шестимісячний строк у нотаріальну кон-тору заяви про прийняття спадщини. Син ОСОБА_7 від спадщини відмовився на користь матері ОСОБА_2, про що також надав но-таріусу письмову заяву. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 770/2015, заведеної після смерті ОСОБА_6 ( а. с. 83 - 126 ).

Оскільки, як встановлено в ході судового розгляду, померлому ОСОБА_6, окрім іншого спадкового майна, як одному із подружжя належала 1/2 частка спірного будинку № 13 по вул. Революційній у с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області, то вона є спадковим майном і підлягає спадкуванню за за-коном. Відтак, кожним із спадкоємців мала б спадкуватися 1/6 частка будинку ( 1/2 : 3 = 1/6 ) після смерті ОСОБА_6 Однак, з огляду на відмову від спадщи-ни одного із спадкоємців на користь матері, позивачки у справі, розмір частки що підлягає спадкуванню останньою після смерті її чоловіка становить 1/3 частки, а позивача ОСОБА_4 - 1/6 частка будинку, на які має бути визнано право власності в порядку спадкування. При цьому слід мати на увазі право ОСОБА_2 на ? будинку як подружжя померлого.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до вис-новку, що суд першої інстанції, ухвалюючи 08 червня 2017 року рішення у да-ній цивільній справі, не надав належної правової оцінки заявленим вимогам, не визначився в повній мірі з нормами матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі правовідносини, та дійшов помилкового висновку про необгрунтованість, незаконність позовних вимог і необхідність відмови у їх за-доволенні.

Відповідно з нормами статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясуван-ня судом обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 задоволити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 червня 2017 року скасувати, позов ОСОБА_2, ОСОБА_11 задоволити.

Визнати за ОСОБА_2, 01 січня 1938 року наро-дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Князів Коріатовичів )АДРЕСА_1, право власності на 5/6 часток будинку № 13 по вул. Революційній в с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області, куди входить частка спадщини після смерті 28 травня 2015 року ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_4, 03 вересня 1966 року наро-дження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованим у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Князів Коріатовичів )АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом право власності на 1/6 частки будинку №13 по вул. Ре-волюційній у с. Лисянка, Вінницького району Вінницької області, після смерті 28 травня 2015 року ОСОБА_6.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: