У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на дії державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, заінтересована особа - Васильківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що постановою державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - державний виконавець, ДВС) від 22 січня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2012 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 78 тис. грн. 15 січня 2015 року державний виконавець звернувся до суду із поданням щодо визначення частки ОСОБА_3 у спільному сумісному майні подружжя, визнання за останнім права власності на Ѕ часину житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язання його провести державну реєстрацію виділеної йому частини.

Посилаючись на те, що вказаний будинок є особистою приватною власністю його дружини - ОСОБА_6 і використання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про шлюб є втручанням в його особисте і сімейне життя, а також на те, що державний виконавець з 2013 року по 2014 рік не здійснював контроль за правильним і своєчасним відрахуванням 20 % із його заробітної плати і у матеріалах виконавчого провадження відсутні докази такої несплати, ФОП ОСОБА_3 просив: визнати протиправними дії державного виконавця по підготовці подання від 15 січня 2015 року про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами; визнати протиправними дії державного виконавця щодо створення і використання інформації та відомостей про ФОП ОСОБА_3 (внесенню до подання від 15 січня 2015 року № 134/12) про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, про те, що боржник протягом 2013-2014 років здійснював дії, які свідчили про його злісне ухилення від виконання судового рішення та про те, що ОСОБА_3 всупереч постанові державної виконавчої служи від 05 березня 2014 року не сплачує щомісячно 20 % від заробітної плати; визнати дії державного виконавця щодо поширення інформації про нього, ФОП ОСОБА_3, (обставини особистого життя) в незаконний спосіб та по втручанню в його сімейне життя протиправними.

Справа судами розглядалась неодноразово. Останньою ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року, скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 в частині внесення відомостей до подання №134/12, а саме, що ФОП ОСОБА_3 всупереч постанові державної виконавчої служби від 05 березня 2014 року не сплачує щомісячно 20 % від заробітної плати та здійснював дії, які свідчили про його злісне ухилення від виконання судового рішення. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й постановити нову ухвалу про задоволення його скарги в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що постановою державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2012 року про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 78 тис. грн.

15 січня 2015 року державний виконавець звернувся до суду із поданням щодо визначення частки ФОП ОСОБА_3 у спільному сумісному майні подружжя, визнання за останнім права власності на Ѕ часину житлового будинку по АДРЕСА_1 та зобов'язання його провести державну реєстрацію виділеної йому частки.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виконавчих дій) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відмовляючи у задоволення скарги на дії державного виконавця, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець, звертаючись до суду із поданням, діяв на підставі наявних у матеріалах виконавчого провадження документах, зокрема свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 лютого 2013 року, відповідно до якої власником житлового будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_6

При цьому, відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час виконавчих дій), ст. 379 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Отже, державний виконавець при складанні подання до суду про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, діяв на підставі матеріалів виконавчого провадження та у передбачений законом спосіб.

Разом з тим, суди, частково задовольняючи скаргу ФОП ОСОБА_3, дійшли обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець вніс до подання від 15 січня 2015 року не підтверджені матеріалами виконавчого провадження, неповно та необ'єктивно викладені відомості про те, що нерухоме майно (домоволодіння), розташоване по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, оскільки дані обставини може встановити лише суд.

Доводи касаційної скарги про те, що судами не з'ясовано, чи є зазначений вище житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя, безпідставні, оскільки дані обставини підлягають встановленню у визначеному законом порядку, зокрема у межах розгляду судом подання державного виконавця, а не у межах розгляду скарги ФОП ОСОБА_3 на дії цього державного виконавця.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), висновків судів не спростовують і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська