Справа № 445/97/17 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/4627/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в січні 2017 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

В обґрунтування вимог покликалась на те, що 31.08.2014 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб існує формально, через конфлікти та суперечки вони перестали спільно проживати. З моменту припинення шлюбних відносин, їх син проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає жодної участі в утриманні та вихованні сина, який потребує значних коштів для нормального розвитку організму. Окрім цього, їх син переніс хворобу на кишкову інфекцію, у з"в'язку з чим тепер йому потрібні кошти для повної реабілітації після перенесеної хвороби. Враховуючи наведене, просила позов задоволити, розірвати їх шлюб та стягувати з відповідача аліменти на дитину у розмірі 2000 гривень щомісячно і до досягнення сином повноліття.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований Струтинською сільською радою Золочівського району Львівської області 31.08.2014 року, актовий запис № 4, укладений між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвано.

Позивачу залишено прізвище «Масник».

Вирішено стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 Російської Федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, працюючого в ТзОВ «Ірина Транс» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючої та зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (одну тисячу двісті) гривень на дитину щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 24.01.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 640 гривень судового збору.

Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення аліментів оскаржив відповідач ОСОБА_7, на думку апелянта рішення суду в цій частині не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, відтак є незаконним та необґрунтованим, тому має бути змінене.

Зазначає, що суд необ»єктивно розглянув справу в частині стягнення аліментів, не врахував його заперечення на позовну заяву, його позицію та докази, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Стверджує, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вимоги позивача в цій частині та висновки суду вважає необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах СК України.

На думку апелянта, оскільки позивач не надала суду жодних доказів про те, що його доходи є мінливими, тому вимоги про стягнення з нього в її користь аліменти в твердій грошовій сумі є незаконними.

Крім цього, доводи позивача про аморальний спосіб життя, отримання інших доходів вважає неправдивими.

Визнає, що дитина перебуває на утриманні матері та вважає, що суд не врахував, що обовязок по утриманню дітей лежить на обох батьках.

Просить рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року змінити та ухвалити нове рішення, яким стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.01.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів приходить переконання, що подану апеляційну скаргу необхідно відхилити враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення районного суду відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що поновлення сімейних відносин та збереження сім'ї стали неможливими, подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, сторони не мають наміру підтримувати сімейні стосунки, що має істотне значення, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд враховував матеріальне становище сторін: позивачки, на утриманні якої є малолітня дитина, та наявні відомості про її доходи, а також те, що відповідач працездатна особа, не має осіб на утриманні, визнає частково позов, зокрема те, що аліменти можливо стягувати з нього у сумі 1000 грн., надання коштів в сумі 300 грн. добровільно, тому дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню.

Аліменти в сумі 1200 грн. суд вважав такими, що можуть належно забезпечити повноцінне харчування, одяг, розвиток та виховання дитини, придбання необхідних товарів для дитини цього віку.

Зважаючи на те, що рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року відповідач ОСОБА_4 оскаржує лише в частині стягнення аліментів, колегія суддів за правилами ст. 303 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в іншій частині не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.08.2014 року сторони по справі зареєстрували шлюб у Струтинській сільській раді Золочівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис № 4 (а.с. 17).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 про що складено відповідний актовий запис № 8 (а.с. 11).

Син ОСОБА_6 зареєстрований та проживає з матір»ю ОСОБА_2 за адресою: вул. Солтівського, 68 у с. Струни, Золочівського району (а.с. 39-40).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відтак, звернення матері до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку аліментів на утримання дитини з її батька свідчить про відсутність домовленості між батьками про способи виконання батьківського обов'язку утримувати дитину того з них, хто проживає окремо від дитини, а тому спір підлягає вирішенню судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, з чого випливає - і щодо її утримання.

Судом встановлено, що звертаючись із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позивач ОСОБА_2 зокрема, покликалась на те, що дитина перебуває на повному її утриманні, відсутність допомоги по вихованню та утриманню дитини з боку батька, на виховання та утримання сина затрачаються великі кошти, оскільки такі повязані з харчуванням сина, його розвитком, лікування та фізичним доглядом дитини, що підтверджується копіями долучених до справи чеків.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою ст. 184 СК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до часткового задоволення позовних вимог, що стосуються стягнення аліментів.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України (в ред. від 17.05.2017 року) за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, в силу принципу диспозитивності, право вибору способу стягнення надано одержувачу аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про спосіб стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, оскільки саме про такий спосіб просила позивач у позовній заяві, при цьому визначений розмір 1000 грн. щомісячно на утримання дитини у повній мірі відповідає вимогам закону, розумності і справедливості, з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами.

Посилання апелянта на те, що він працює і отримує 3200 грн. та дає кошти на утримання дитини і без рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки це не звільняє його від обов'язку по утриманню своєї неповнолітньої дитини.

Дані обставини враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення та не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_8