У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Демяносова М.В., Леванчука А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому на підставі ст. ст. 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Глобал Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Глобал Капітал») неустойку у розмірі 157 840 грн 05 коп. за порушення строків виконання договору про участь у Фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ) № 03-08/2007-20 від 03 серпня 2007 року.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 03 серпня 2007 року між ним та ТОВ «ФК «Глобал Капітал» було укладено договір про участь у ФФБ, згідно з умовами якого він на підставі повного визнання Правил ФФБ виду А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», надав згоду на участь у ФФБ, взяв на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передав кошти ТОВ «ФК «Глобал Капітал» в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування, яким є одноквартирний житловий будинок, будівельна адреса: між АДРЕСА_1, кількість кімнат - 6, проектна площа 507,06 кв. м, номер земельної ділянки - 152. Запланованою датою введення об'єкта до експлуатації передбачено 30 вересня 2009 року.

Позивач вказував на те, що він свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши управителю вартість вимірювальних одиниць об'єкта інвестування у розмірі 4 764 318 грн 44 коп., а 27 січня 2014 року та 09 квітня 2014 року вони із забудовником підписали акти прийому-передачі індивідуального будинку котеджного типу за адресою: АДРЕСА_2, та документи, які необхідні для оформлення права власності на цей будинок.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за договором в частині контролю за забудовником щодо дотримання строків виконання робіт на об'єкті будівництва належним чином не здійснював, систематично повідомляючи його про перенесення строку введення об'єкта будівництва до експлуатації, внаслідок чого об'єкт будівництва - містечко малоповерхової забудови станом на час пред'явлення позову - серпень 2015 року, до експлуатації не введено, ОСОБА_4 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася апеляційним судом неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року указане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» система функціонування ФФБ, серед іншого, передбачає закріплення управителем за довірителем обраного ним об'єкта інвестування, що є підтвердженням замовлення на спорудження цього об'єкта інвестування як складової частини об'єкта будівництва; здійснення управителем ФФБ контролю за цільовим використанням забудовником спрямованих на будівництво коштів, дотриманням строків виконання робіт на об'єкті будівництва, дотриманням технічних характеристик об'єкта будівництва та об'єктів інвестування, вжиття заходів для усунення виявлених недоліків; здійснення управителем ФФБ контролю за виконанням забудовником своїх зобов'язань за договором; введення забудовником об'єкта будівництва в експлуатацію, письмове повідомлення про це управителя, замовлення технічної документації на об'єкт будівництва та на кожний об'єкт інвестування, передачу управителю ФФБ даних щодо фактичної площі об'єктів інвестування; набуття довірителями у власність закріплених за ними об'єктів інвестування, припинення дій за договором про участь у ФФБ.

При цьому Управитель ФФБ при здійсненні управління ФФБ несе зобов'язання перед довірителями ФФБ у межах договору про участь у ФФБ; за письмовою заявою довірителя виступає в інтересах довірителів позивачем у разі невиконання забудовником своїх зобов'язань щодо строків спорудження і якості об'єктів будівництва та передачі довірителям у власність об'єктів інвестування.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів.

За змістом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми при будівництві житла та операціях з нерухомістю» для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов'язань перед Управителем ФФБ; введення об'єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, після введення об'єкта в експлуатацію.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ФК «Глобал Капітал» було укладено договір № 03-08/2007-20 про участь у ФФБ, за умовами якого довіритель (позивач) на підставі повного визнання ним Правил ФФБ виду А «Перша черга котеджного містечка «Деснянське», надав згоду на участь у ФФБ, взяв на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передав кошти управителю (відповідачу) в управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановив обмеження щодо окремих дій управителя з управління коштами, а управитель прийняв кошти в управління, зарахував їх на рахунок ФФБ з подальшим їх використанням у порядку, визначеному правилами ФФБ та договором.

Об'єктом будівництва є містечко малоповерхової забудови у АДРЕСА_1 будівництво якого організовує забудовник згідно з договором управителя ФФБ з забудовником, та фінансування будівництва якого здійснює управитель за рахунок отриманих від довірителів в управління грошових коштів відповідно до умов договору про участь у ФФБ. Запланованою датою введення об'єкта в експлуатацію зазначено 30 вересня 2009 року.

Згідно з п. п. 1.9, 1.10 договору вказані відомості про об'єкт інвестування, а саме за будівельною адресою: АДРЕСА_3, кількість кімнат - 6, проектна площа - 507,06 кв. м, номер ділянки - 152.

Також судами установлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором, здійснивши перерахування управителю за об'єкт інвестування у ФФБ у розмірі 4 764 318 грн 44 коп.

Згідно з договором про уступку майнових прав від 13 січня 2009 року, ТОВ «ФК «Глобал Капітал» уступив ОСОБА_4 майнові права на об'єкт інвестування, які ТОВ «ФК «Глобал Капітал» набув відповідно до умов договору від 14 червня 2007 року № 14-06/07 про організацію спорудження об'єкта будівництва з підприємством «Вертикаль».

Об'єкт інвестування закріплено за ОСОБА_4 на підставі договору від 03 серпня 2007 року про участь у ФФБ.

27 січня 2014 року між підприємством «Вертикаль» (забудовник) та ОСОБА_4 було підписано акт прийому-передачі індивідуального будинку котеджного АДРЕСА_4, а 09 квітня 2014 року - акт прийому-передачі документів, необхідних для оформлення права власності на цей будинок.

На підставі вказаних документів ОСОБА_4 24 квітня 2014 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_2

Пунктом 7.3 договору встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов'язання перед управителем та після введення об'єкта будівництва до експлуатації підписав акт приймання-передачі закріпленого за ним об'єкта інвестування, то умови цього договору про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, керуючись нормами Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», правильно виходив із того, що позивач не надав суду доказів неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо контролю за строками прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва, зокрема доказів того, що збільшення строків будівництва об'єкта склалося саме в наслідок дій чи бездіяльності відповідача.

Крім того, суд правильно врахував, що сторонами досягнуто мети укладеного договору, яка полягає у набутті позивачем права власності на об'єкт інвестування.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд врахував висновки суду касаційної інстанції, що викладені в ухвалі від 16 листопада 2016 року, із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій на застосували принцип тлумачення правочину, не встановили зміст, предмет та мету договору про участь у ФББ від 03 серпня 2007 року є безпідставними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, мета та предмет договору зазначені у його положеннях і жодна із сторін договору не зверталася до суду з вимогою про тлумачення його змісту

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

А.О.Леванчук