Номер провадження: 22-ц/785/1854/17
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.,

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

у відкритому судовому засіданні розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Одеса від 18 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до компанії «Gorenje d.d.» через представництво «Горєніє д.д.» в Україні про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

26 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до компанії «Gorenje d.d.» через представництво «Горєніє д.д.» в Україні про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, та, уточнивши 17 березня 2015 року вимоги, зазначив, що з 04 січня 2010 року по 21 січня 2015 року він працював на посаді технічного і торгового представника компанії «Gorenje d.d.» в Україні (а.с. 1-3, 67-72 т.1).

Наказом від 17 грудня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» йому оголошено догану за порушення правил п.п.1.2.1 пункту 1.2 та розділу 6 трудового договору від 04 січня 2010 року (далі - договір), а саме: правил ділового етикету та конфіденційності.

Наказом від 21 січня 2015 року позивач звільнений з посади технічного і торгового представника компанії «Gorenje d.d.» в Україні з підстав ст. 40 ч.1 п.4 КЗпП України - у зв'язку з відсутністю на роботі, а саме: з 15 січня 2015 року по 20 січня 2015 року, без повідомлення причин відсутності протягом 4-х робочих днів.

Посилаючись на те, що наказ про оголошення догани є незаконним, підстави його звільнення є необґрунтованими, оскільки у нього немає постійного робочого місця в офісному приміщенні роботодавця, його робота полягає у постійному переміщенні по території Одеської, Миколаївської та Херсонської областей на службовому транспорті, з гнучким графіком роботи відповідно до умов трудового договору, просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ від 17 грудня 2014 року про оголошення догани,

- визнати незаконним та скасувати наказ від 21 січня 2015 року про звільнення,

- поновити його на роботі на посаді торгівельного та технічного представника,

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,

- скасувати запис в трудовій книжці про звільнення,

- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (а.с. 67-72 т.1).

Рішенням Київського районного суду від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 121-124 т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що він не порушив правила конфіденційності, оскільки не розголошував інформацію, отриману від роботодавця, дотримуючись вимог трудового договору від 4 січня 2014 року щодо конфіденційності, тому неправомірно притягнутий до дисциплінарної відповідальності за наказом від 17.12.2014 року. Необґрунтованими є і підстави його звільнення, через те, що специфіка роботи полягала в тому, що він закріплений за Одеською, Миколаївською, Херсонською, Кіровоградською областями, з гнучким режимом робочого часу та саморегулюванням початку, кінця, протяжності робочого часу відповідно до умов трудового договору. З 15.01.2015 по 20.01 2015 року він виконував свої трудові обов'язки (а.с.128-133 т.2).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, що оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватись докази, заслухавши учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: догана та звільнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку - ст. 149 КЗпП України.

Пленуму Верховного Суду України у пункті 24 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 роз'яснив судам, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня,

так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість звільнення позивача з роботи за пунктом 4 ч.1 ст.40 КЗпП України - прогулу без поважних причин, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 4 січня 2010 року по 21 січня 2015 року працював в організації відповідача.

11 грудня 2014 року о 16 годині 50 хвилин відповідач надіслав електронною поштою всім працівникам фірми «Gorenje d.d.» в Україні нагадування про дотримання правил ділової (корпоративної) етики.

16 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2, використавши власний e-mail з власного планшету, направив відповідь на службову інформацію, що підтвердив в листі, адресованому компанії (а.с.9).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у адміністрації відповідача відповідно до статті 147 КЗпП України були підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності - оголошення догани на підставі наказу від 17 грудня 2014 року за порушення правил конфіденційності, що передбачено п.п.1.2.1 пункту 1.2 та розділу 6 трудового договору від 04 січня 2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Використання власного планшету та створення власного e-mail для службових цілей неможливо вважати дотриманням правил п.п.1.2.1 пункту 1.2 та розділу 6 трудового договору від 4 січня 2014 року, у зв'язку з цим доводи позивача про виконання ним правил конфіденційності до уваги не приймаються.

Щодо доводів позивача про необґрунтованість підстав звільнення.

Як вбачається із наданих представником відповідача доказів, позивач з 05 січня 2014 року по 14 січня 2014 року був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

16 січня 2014 року відповідач надіслав ОСОБА_2 на електронну адресу лист про необхідність прибуття його на робоче місце в головний офіс компанії в Києві.

19 січня 2014 року на його електронну адресу було надіслано повторний лист про необхідність присутності ОСОБА_2 в офісі компанії для виконання завдань. Крім того, повідомлено, що накази про відправлення його у відрядження, не приймались (а.с.97-103 т.1).

До 21 січня 2015 року - день видання наказу про звільнення, ОСОБА_2 в головний офіс компанії в Києві не з'явився та пояснень з приводу відсутності на робочому місці з 15 січня 2015 року по 20 січня 2015 року не надав.

Ці обставини позивач не оспорював.

Тому у адміністрації відповідача були правові підстави для його звільнення з роботи за статтею 40 ч.1. п. 4 КЗпП України - відсутність на роботі з 15 січня по 20 січня 2015 року без поважних причин.

Вимоги ст.ст.148-149 КЗпП України щодо строків та порядку застосування дисциплінарних стягнень адміністрація виконала (а.с.108-109).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правильність звільнення позивача з роботи з підстав ст. 40 ч.1. п.4 КЗпП України.

Позивач не надав доказів про поважність причин відсутності на роботі з 15 січня 2015 року по 20 січня 2015 року ні суду першої, ні апеляційної інстанції, у зв'язку з чим його доводи щодо виконання трудових обов'язків в ці дні до уваги не приймаються.

Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування запису в трудовій книжці про звільнення, стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є похідними від основних вимог позивача до компанії «Gorenje d.d.» в Україні про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі.

Оскільки суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновлення на роботі, то висновок суду і про відмову у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування запису в трудовій книжці про звільнення, стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. є правильним.

З урахуванням викладеного, підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 18 лютого 2016 року немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313,314,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеса від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Л.Г. Ващенко