Справа № 635/2518/17
Провадження по справі № 2-о/635/156/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Шинкарчук Я.А.,

при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення факту смерті,-

встановив:

Заявник звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 14 квітня 2017 року в населеному пункті, який розташований на тимчасово непідконтрольній території України, а саме: місто Горлівка Донецької області, з метою подальшої реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного свідоцтва про смерть.

В обґрунтування заявник посилається на те, що 14 квітня 2017 року в населеному пункті місто Горлівка Донецької області, що розташований на тимчасово непідконтрольній території України, за адресою: АДРЕСА_1, померла мати заявника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Дзержинськ Донецької області. Документом, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 є свідоцтво про смерть серії ДНР №059599 від 19 квітня 2017 року виданого Калинінським відділом запису актів цивільного стану м.Горлівка Державної ОСОБА_3 Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Заявник звернувся до Безлюдівської селищної ради з вимогами щодо проведення державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть, проте йому було відмовлено оскільки заявником для підтвердження факту смерті не було пред'явлено акт (рішення, документ), форма якого відповідає формі, визначеній Кабінетом Міністрів України. Відмова в проведенні державної реєстрації смерті позбавляє його можливості реалізувати свої права, тому він вимушений звернутися з даною заявою до суду.

Заявник в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини.

Відповідно до наданої заявником копії свідоцтва про народження серії IІІ-НО №404465, виданого 24 листопада 1977 року «р/отдел ЗАГС Исполкома Ц-Городского Райсовета н/д г.Горловки» (мовою оригіналу), ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2.

ОСОБА_2 померла 14 квітня 2017 року, факт чого відображено в наданій заявником довідці про причину смерті №833 від 18 квітня 2017 року виданої Республіканським бюро судово-медичної експертизи м. Донецька та свідоцтва про смерть серії ДНР №059599 виданого 19 квітня 2017 року Калинінським відділом записів актів цивільного стану м.Горлівки Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції самопроголошенної Донецької Народної Республіки. Проте, суд не сприймає ці документі як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст.

Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території, контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням.

ОСОБА_1 у квітні 2017 року звернувся до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області із заявою про реєстрацію факту смерті своєї матері - ОСОБА_2, однак Безлюдівська селищна рада листом від 04.05.2017 № 406/02-25 повідомила про неможливість здійснення реєстрації цього факту через невідповідність поданих документів встановленій законодавством України формі, неможливість прийняття до розгляду документів, виданих підприємствами, установами, організаціями на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час проводиться тільки у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

При цьому, датою смерті у цих випадках є встановлена судом у рішенні дата фактичної смерті. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла 14 квітня 2017 року, про що на тимчасово окупованій території України було видано довідку про смерть та свідоцтво про смерть.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі на території міста Горлівка Донецької області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на тимчасово окупованій території України документів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 за формою, встановленою чинним законодавством України, на теперішній час з обєктивних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою та на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Підрозділом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Так, для заявника від встановлення факту смерті матері в певний час залежить подальша реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи в певний час підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене,керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 234, 235, 257-1 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа - Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 14 квітня 2017 року в місті Горлівка Донецької області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду відповідно до ст.ст. 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Суддя