Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2017 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ ЄвграфоваЄ.П.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексів інфляції суми, призначеної до стягнення та процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

23 травня 2017 року ОСОБА_2 направив до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року у вказаній вище справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року касаційна скарга була залишена без руху, оскільки подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а зазначена заявником причина пропуску строку на касаційне оскарження визнана судом неповажною.

Зазначена ухвала двічі направлялась заявнику на адресу: АДРЕСА_1, 69041, проте повернулась на адресу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки у встановлений судом строк недоліки скарги не усунуто, заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням іншої підстави для поновлення строку не подано, відповідно до ч. 3 ст. 328 ЦПК України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації з урахуванням індексів інфляції суми, призначеної до стягнення та процентів у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду

України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Є.П.Євграфова