АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, Автогаражний кооператив «Лоцманський», Державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Наталія Миколаївна про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що її бабуся - ОСОБА_6 за життя у повному обсязі сплатила пай за гараж НОМЕР_1, розташований в автогаражному кооперативі «Лоцманський» по провулку Садовий, будинок №3 у м. Дніпропетровську. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 померла, а спадкодавцями першої черги стали її сини ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7) та ОСОБА_8(помер ІНФОРМАЦІЯ_8), який є батьком позивача. Проте спадкоємці ОСОБА_6 не встигли оформити спадщину після смерті своєї матері. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є його донька, позивач по справі, та син, ОСОБА_3, який відмовився від спадщини на користь сестри.

Оскільки постановою державного виконавця Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька на гараж НОМЕР_1, розташований в автогаражному кооперативі «Лоцманський» по провулку Садовий, буд. 3 у м. Дніпропетровську у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно за спадкодавцем, ОСОБА_5 просила суд визнати за нею право власності на спірний гараж.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та ОСОБА_7.

В свою чергу, ОСОБА_8 є батьком позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6. Після її смерті до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись її сини: 20 серпня 2004 року - ОСОБА_8 та 09 вересня 2004 року - ОСОБА_7.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 26 грудня 2005 року на підставі довідки АК «Лоцманський» №20 від 22 вересня 2004 року та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2091 від 21 жовтня 1999 року, ОСОБА_6 на праві приватної власності, зареєстрованого в реєстрі 28 грудня 2005 року, належав гараж НОМЕР_1 в АК «Лоцманський» по пров. Садовий, 3 у м. Дніпропетровськ.

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_9 - ОСОБА_8.

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_8, вбачається, що після смерті останнього із заявами про прийняття спадщини звернулись донька померлого ОСОБА_5 та син померлого ОСОБА_3, а із матеріалів справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 - 20 вересня 2014 року - племінниця ОСОБА_5 та 23 вересня 2014 року - племінник ОСОБА_3, а, також, 02 грудня 2014 року - син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, у свідоцтві про народження якого батьком записаний ОСОБА_7.

Постановою Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 08 квітня 2016 року ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, розташований за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, автогаражний кооператив «Лоцманський», гараж НОМЕР_1, після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були спадкоємцями після смерті своєї матері ОСОБА_6, оскільки право власності на спадкове майно було зареєстроване за спадкодавцем ОСОБА_6 вже після її смерті.

Главою 84 Цивільного кодексу України регулюються правовідносини в сфері спадкового права.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, врахував роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року та виходив із того, що є інші спадкоємці, які у встановленому законом порядку звернулись із заявами про право на спадщину, однак позивач не заявила клопотання про заміну неналежного відповідача, незважаючи на роз'яснення суду. Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради є неналежним відповідачем у цьому цивільно-правовому спорі.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема, апелянт зазначає, що на момент звернення із заявою про прийняття спадщини вона з братом - ОСОБА_3, який відмовився від своєї частини спадщини на користь сестри, були єдиними законними спадкоємцями.

Також, позивач вважає безпідставними обґрунтування відмови суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні щодо наявності прав на спадкування в ОСОБА_9, так як їх спорідненість з померлим ОСОБА_7 належним чином нічим не підтверджена.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки, по-перше, відмова ОСОБА_3 спростовується наявною від нього в матеріалах спадкової справи заявою про прийняття спадщини, а, по-друге, в матеріалах спадкової справи №599-2014 від 20 вересня 2014 року наявна копія свідоцтва про народження, якою підтверджується ступінь спорідненості ОСОБА_9 з ОСОБА_7

Окрім цього, слід звернути увагу, що сумніви позивача щодо ступені спорідненості між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 повинні з'ясовуватись в ході судового розгляду справи із заміною належного відповідача.

Проте, як вбачається зі справи, ОСОБА_5 таке право роз'яснювалось, але вона ним не скористалась.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, у разі, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд відмовляє у позові.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова