Справа № 149/1393/17 Провадження № 22-ц/772/1972/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Стадника І.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника апелянта, відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3, позивачки ОСОБА_4, розглянувши у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про стянення аліментів на утримання малолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмільниць-кого міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

26 травня 2017 року ОСОБА_4 звернулася у Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, посилаючись на наступні обставини. Від спіль-ного проживання в зареєстрованому шлюбі у подружжя ОСОБА_2 25 лютого 2013 року народився син ОСОБА_5. З 2015 року сторони у справі не підтримують сімейних стосунків, спільне господарство не ведуть. Дитина весь час проживає з матірю, спору про визначення її місця проживання немає. Хлопчик перебуває на утриманні матері, відповідач надає допомогу на його утримання у незначно-му розмірі, нерегулярно, тобто неналежним чином, що спонукало ОСОБА_4 звернутися в суд з даним позовом. Вона просила суд стягнути з батька дитини на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з усіх видів заробіт-ку ( доходу ) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення в суд з позо-вом до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 1-4 ).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року позов задоволений повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на ко-ристь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частки від його заробітку ( дохо-ду ), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліт-тя; на користь держави стягнуто 640,00 гривень судового збору. Рішення в час-тині стягнення аліментів за один місяць допущене до негайного виконання ( а. с. 30, 32 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухва-лити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у роз-мірі 1/4 частки його заробітку ( доходу ), але не менше 30% прожиткового міні-муму для дитини відповідного віку щомісячно ( а. с. 36-37 ). Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неврахованості обставин, які ма-ють суттєве значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_4, суд першої ін-станції виходив з того, що відповідач працевлаштований, отримує регулярний, стабільний дохід. Сторони у справі проживають окремо з 2015 року, за цей пе-ріод батьком дитини витрачено на сина не більше чотирьох тисяч гривень, ін-ших доказів на спростування наведеного відповідач суду не надав.

Суду апеляційної інстанції представлена довідка від 20 липня 2017 року № 38/463, видана ст. інспектором ВКЗ ППОП № 1 ГУНП у м. Києві ОСОБА_7, про те, що ОСОБА_2 з 07 листопада 2015 року по теперішній час працює на посаді поліцейського полку поліції особливого призначення № 1 Головного управління Національної поліції у м. Києві. Жодних будь-яких доказів щодо своїх доходів апелянт не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної ін-станції.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт зазначив, що вимоги позивачки є недоведеними, безпідставними, посилається на те, що мати дитини, як і він сам, працює, має постійний заробіток, а він добровільно надає допомогу на утримання сина коштами, харчуванням, одягом.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спросто-вують заявлених в суд вимог ОСОБА_4, законності й обгрунтованості рішен-ня суду першої інстанції, викладених у ньому висновків.

Суд першої інстанції підкреслив, що згідно з нормами статей 180, 181, 183 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліт-тя. За рішеннмя суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька в ( або ) у твердій грошовій сумі. При визна-ченні розміру аліментів суд врахував стан здоровя, матеріальне становище ди-тини, платника алдіментів, матері дитини, на утримання якої в даний час пере-буває хлопчик.

Слід підкреслити, що батьки мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини, жоден з них не має будь-яких переваг перед іншим в питаннях ма-теріального утримання сина. Суд правомірно не прийняв до уваги посилання відповідача на наявність у нього цивільної дружини та утримання ним її дити-ни від іншого чоловіка, оскільки такі обставини не доведені належними і до-пустимими доказами, їх слід визнати голослівними, такими, що не впливають на вирішення позову ОСОБА_4

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апелянт має реальну можливість за станом здоровя, ситуацією, що має місце, відсутністю інших утриманців заробляти необхідні кошти, визначені судовим рішенням, для утримання єдиного малолітнього сина. Мотиви ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, не є тими підставами, які тягнуть зміну оскаржуваного судо-вого рішення в сторону зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання дитини.

Судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням від-повідних положень Сімейного кодексу України, суд не помилився у визначенні правовідносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та обєк-тивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін.

Відповідно до частини третьої статті 10 та частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізова-ного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадця-ти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом: