АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/6793/2017 Доповідач: Заришняк Г. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

В обґрунтування позову вказувала, що 19 серпня 2004 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Київської нотаріальної контори, реєстровий № 17-8656, за умовами якого позивачка передала відповідачці у власність квартиру АДРЕСА_1. Спірний договір було укладено у зв'язку із тим, що позивачка є одинокою особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги. Відповідно до п. 7 договору відповідачка взяла на себе зобов'язання довічно утримувати позивачку, що визначається у вигляді: забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, наданні побутових послуг, грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 150 грн. щомісячно, яка у випадку інфляції підлягає індексації в порядку, встановленому законом; забезпечення позивачки безоплатним довічним проживанням у квартирі АДРЕСА_1 ; щомісячної сплати квартирної плати за відчужувану квартиру; у разі смерті позивачки - забезпечити організацію поховання та ритуальних послуг.

У зв'язку із тим, що відповідачка не в повному обсязі виконувала обов'язки, передбачені договором, ОСОБА_2 зверталася до суду з позовом про його розірвання, й рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено. Після цього, розуміючи та сподіваючись, що ОСОБА_2 не буде більше звертатися до суду, відповідачка почала вести по відношенню до неї дуже грубо, навіть застосовує фізичне насильство, ігнорує прохання позивачки щодо надання побутових послуг, не сплачує компенсацію грошового забезпечення. Станом на теперішній час у зв'язку із великою непрогнозованою інфляцією національної гривні, дуже відчутно погіршилось матеріальне становище ОСОБА_2 Ріст споживчих цін впливають та неповне виконання договірних зобов'язань ставлять позивачку у вкрай невигідне, тяжке становище, що спричинило звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене просила суд розірвати договір довічного утримання від 19 квітня 2004 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання: повернути ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, визнати за позивачкою право власності на вказану квартиру та скасувати обтяження на квартиру за договором довічного утримання від 19.08.2004 р. № 17-8660.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діюча в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка та її представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.744 ЦПК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, 19 серпня 2004 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий № 17-8659.

За умовами договору ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 належну їй квартиру АДРЕСА_1, взамін чого відповідачка взяла на себе зобов'язання надавати ОСОБА_2Д. довічне матеріальне утримання, що визначається у вигляді: забезпечення її харчуванням, одягом, лікуванням, доглядом, необхідною допомогою, в тому числі медичною, надання побутових послуг, грошова оцінка такого матеріального забезпечення складає 150 грн. готівкою щомісячно, у випадку інфляції така оцінка підлягає індексації в порядку, встановленому законом; забезпечення відчужувача безоплатним довічним проживанням у квартирі АДРЕСА_1; щомісячної сплати квартирної плати за відчужувану квартиру; в разі смерті відчужувача, забезпечити організацію похорон та ритуальних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання від 19 серпня 2004 року. Дане рішення набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено, що доказів про те, що відповідачка неналежно виконує умови договору довічного утримання надано не було. Натомість судом було з'ясовано, що відповідачка кожного ранку проводила прибирання в квартирі позивачки. ОСОБА_2 підтвердила, що відповідачка проводить прання об'ємних речей, здійснює оплату комунальних послуг, зранку готує їй сніданок.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача вказувала на те, що договір довічного утримання підлягає розірванню, оскільки відповідачка не здійснює індексацію матеріальної допомоги, визначеної умовами договору, інфляційні збитки мали бути пораховані набувачем з жовтня 2004 року і становлять 31 638,3 грн., веде себе по відношенню до позивачки дуже грубо, навіть застосовує фізичне насильство, ігнорує прохання позивачки щодо надання побутових послуг.

Разом з тим, судом встановлено, що після ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва рішення від 27 січня 2014 року відповідачка продовжує на виконання п.7 умов договору довічного утримання щомісячно сплачувати квартирну плату, забезпечує ОСОБА_2 харчуванням, доглядом, в тому числі і необхідними ліками, надає побутові послуги та здійснює щомісячні грошові перекази на ім'я ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 751 ЦК України у розмірі 250,00 грн. з відповідною індексацією, а також вчиняє інші дії, передбачені договором довічного утримання.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Матеріали справи не містять доказів про неналежне виконання відповідачкою умов договору довічного утримання.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку та й прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору довічного утримання та для задоволення інших вимог позивачки ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не забезпечує ОСОБА_2 належним доглядом, застосовує фізичне насилля не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2016 року ОСОБА_2 зверталась до Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 відносно неї, однак перевіркою було встановлено, що факти, викладені в заяві ОСОБА_2, свого підтвердження не знайшли.

Надана представником позивача копія карти виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/0) від 19 червня 2016 року, як доказ того, що ОСОБА_4 нанесла удар ОСОБА_2, також не може бути прийнятий до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку ДОП ВП №1 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Бондаренка А.П. від 27 червня 2017 року, 19 червня 2017 року до органів поліції звернулась із заявою ОСОБА_2 про те, що в цей день, 19 червня 2017 року, ОСОБА_4 вдарила її в скроню. Також було встановлено, що в ході виконання даного матеріалу в додатковій бесіді з ОСОБА_2, остання пояснила, що опікун ОСОБА_4 виконує обов'язки згідно договору довічного утримання справно та не порушує умови, й ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 їй не наносила, і про дану подію вона не пам'ятає.

Не є підставою для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання і посилання представника позивачки на те, що відповідачка не здійснює індексацію грошового забезпечення, тим самим не виконуючи в повному умови договору.

Відповідно до п.7 договору довічного утримання грошова оцінка матеріального забезпечення позивачки складає 150 грн. щомісячно. У випадку інфляції така оцінки підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Як видно з заперечень відповідачки на позовну заяву, станом на 2017 рік грошова оцінка матеріального забезпечення в сумі 150 грн. з урахування індексу інфляції складає 712 грн. 35 коп. (а.с.50-52).

Із наданих суду квитанцій про перерахування через поштове відділення коштів позивачці видно, що з квітня 2014 року по даний час відповідачка щомісячно сплачує ОСОБА_2 250 грн. на утримання з урахування інфляції.

Окрім того, згідно з матеріалами справи догляд позивачці щоденно надається на більшу суму, ніж вартість передбаченого договором матеріального забезпечення з урахуванням індексу інфляції. Зокрема, генеральне прибирання квартири в компаніях, які надають послуги з прибирання, коштують від 14 грн. за кв. м. і вище. Отже, у урахуванням площі квартири, яку прибирає відповідачка за вказаним договором довічного утримання, вартість прибирання 4 рази на місяць становить 2 419 грн. 20 коп., якщо його замовляти через компанію.

Відповідачкою також здійснюється в себе дома прання білизни позивачки, щоденного готується їжа для ОСОБА_2, купуються для останньої продукти та ліки.

Вказані обставини представником позивачки не спростовані.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що через неналежне виконання умов договору довічного утримання позивачці надають додаткову допомогу сусіди у придбанні продуктів харчування та ліків на прохання останньої, то вказана допомога є волевиявленням позивачки та не суперечить договору довічного утримання, й не свідчить про невиконання умов договору довічного утримання відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційнускаргу ОСОБА_1, діючої в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: