Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №323/2476/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Щербань Л.С.
Провадження №22-ц/778/615/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Маловічко С.В.

ОСОБА_2,

секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору від 16.11.2009 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 10 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із строком дії кредитного ліміту, що співпадає із строком дії платіжної картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

В порушення норм закону та умов договору, відповідачка свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 11.05.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 40 797грн. 17 коп., з яких: 29 345 грн. 14 коп. тіло кредиту; 5 431 грн. 53 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 002 грн. 32 коп. пеня, 750 грн. - штрафи; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1 918 грн. 91 коп. процентна складова, які позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 378 грн..

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 40 797 грн. 17 коп. та судовий збір у сумі 1378 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутої суми заборгованості на підставі оновленого розрахунку позивача з урахуванням встановленого кредитного ліміту та терміну дії картки.

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомив, повідомлений про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштою судової повістки (а.с.134).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково .

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч., ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору ( ст. 634 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2009 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту первісно у розмірі 250 грн. на картковий рахунок та видано картку № 664519 зі строком дії 12/13 ( а.с.19).

Договір був укладений у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, якими також визначений порядок та розмір нарахування процентів (а.с.19, 20-53.).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаної ОСОБА_3, остання погодилась, що вказана заява разом із памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.

Даних про те, що ОСОБА_3 приєднується до даних Умов і Правил не в повному обсязі послуг, які надає банк по даним Умовам та Правилам, заява не містить.

Своїм підписом ОСОБА_3 підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які розміщуються на офіційному сайті ПриватБанку.

Згідно анкеті-заяви ОСОБА_5 наділений правом збільшувати, зменшувати або анулювати кредитний ліміт.

Як вбачається із довідки про зміну умов кредитування клієнту ОСОБА_3В збільшувався розмір кредитного ліміту та 25.07.2011 року визначено у розмірі 10 700грн.( а.с.18).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст. 6 ЦК України).

За змістом ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобовязання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути зі сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 підтвердила той факт, що укладала кредитний договір на умовах, викладених в ньому та отримала кошти з урахуванням збільшеного ліміту в розмірі 10 700грн. Інших коштів не отримувала.

Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що у липні 2015 року відповідачка придбала у магазині товар та скористалась послугою «оплата частинами» відповідно до п.2.1.1.14.6 Умов та правил ( а.с.16, 46 )

Заперечуючи проти названих обставин, ОСОБА_3 вказувала про те, що платіжну картку було у неї викрадено у звязку з чим отримала нову картку та товар у магазині «Мобілочка» вона не купувала.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень згідно ст.. 58, 59 ЦПК України, та виконання нею вимог п. 2.1.1.9.11- п.2.1.1.9.14 Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, суду не надано.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, який погоджується з даними щодо руху коштів на картковому рахунку ОСОБА_3, вбачається, що відповідачка до картки за основним номером отримала 24.06.2015 року додаткову картку № 265154. Обидві картки мають єдиний рахунок ( а.с.77).

Оскільки ж зобовязання по виплаті щомісячних платежів з повернення кредиту відповідач належним чином не виконувала, тому станом на 11.05..2016 року загальна сума заборгованості за кредитним договором з урахуванням сплачених банку коштів у розмірі 6150грн.73 коп., становить 40 797 грн. 17 коп., з яких: 29 345 грн. 14 коп. тіло кредиту; 5 431 грн. 53 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 9 002 грн. 32 коп. пеня, 750 грн. - штрафи; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 1 918 грн. 91 коп. процентна складова ( а.с.5-17).

Названий розрахунок відповідачкою не спростовано.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неналежне виконання відповідачкою своїх зобовязань за кредитним договором, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором , яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь банку.

Проте, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення пені та штрафів призведе до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, виходячи з наступного.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 2.1.1.7.6 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності при допущені клієнтом строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів .

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення штрафів у розмірі 705 грн., 500грн. та 1918 грн.91 коп. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафів.

В іншій частині судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 317 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити новое рішення наступного змісту:

« Позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 37 628грн. 26 коп.

В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення штрафів у розмірі 705 грн., 500грн. та 1918 грн.91 коп. відмовити»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: С.В.Маловічко

ОСОБА_2