Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Соломатіна Оксана Петрівна, про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 22 січня 2008 року вона уклала із відповідачами попередні договори купівлі-продажу земельних ділянок площею по 0,4000 га, розташованих за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Митниця, за якими відповідачі зобов'язувалися одержати правовстановлюючі документи, необхідні для укладання договорів купівлі-продажу, та не пізніше 22 липня 2008 року продати їй вищезазначені земельні ділянки. На забезпечення своїх реальних намірів виконання обов'язку щодо придбання нерухомого майна вона передала відповідачам забезпечувальний платіж в розмірі 9 тис доларів США кожному.

Зазначала, що пункт 9 попередніх договорів містить посилання на строк дії договору, за яким попередній договір діє з моменту підписання та до підписання нотаріально посвідченого основного договору купівлі-продажу земельної ділянки. 28 липня 2008 року основні договори не було укладено узв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів у відповідачів. 06 лютого 2016 року на ім'я відповідачів через приватного нотаріуса нею було направлено заяви про призначення дати посвідчення договору купівлі-продажу, за якими останні мали з'явитися 10 березня 2016 року для посвідчення основного договору купівлі-продажу, однак вони не з'явилися.

Посилаючись на те, що договори купівлі-продажу укладені не були, передана нею відповідачам грошова сума в розмірі 9 тис доларів кожному є авансом, який підлягає поверненню їй в загальному розмірі 27 тисдоларів США.

Уточнивши позовні вимоги у вересні 2016 року, ОСОБА_6 просила стягнути із відповідачів з кожного на свою користь аванс в розмірі 9 тис доларів США із кожного, що еквівалентно 223 067грн 33 коп.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 аванс у розмірі 9 тис доларів США із кожного, що еквівалентно 223 067 грн 33 коп., на користь ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 22 січня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були укладені окремі попередні договори купівлі-продажу земельних ділянок площею по 0,4000 га, розташованих за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Митниця, за якими відповідачі зобов'язувалися одержати правовстановлюючі документи, необхідні для укладання договорів купівлі-продажу, та не пізніше 22 липня 2008 року продати їй вищезазначені земельні ділянки. На забезпечення своїх реальних намірів виконання обов'язку щодо придбання нерухомого майна вона передала відповідачам забезпечувальний платіж в розмірі 9 тис доларів США кожному.

За змістом п. 8 попередніх договорів, вони діють з моменту підписання і нотаріального посвідчення і до підписання та нотаріального посвідчення основних договорів купівлі-продажу земельних ділянок.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки основний договір не укладеноу термін, встановлений попереднім договором, тобто до 22 липня 2008 року, зобов'язання за попереднім договором припинені. Виходячи із правової природи попереднього договору, не можна тлумачити п. 8 попередніх договорів, яким встановлено строк дії договору до підписання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, таким чином, що попередній договір діє безкінечно у часі і після присічного строку 22 липня 2008 року, якщо основний договір підписано не було.За таких обставин перебіг строку позовної давності для позивача починається наступного дня після встановленої у попередніх договорах дати укладення основного договору - із 23 липня 2008 року і закінчується 23 липня 2011 року.Оскільки відповідачами заявлено про застосування позовної давності у спірних правовідносинах, позов задоволенню не підлягає із підстав спливу позовної давності.

Висновки апеляційного суду узгоджуються із правильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Пунктом 10 попередніх договорів сторони погодили, що у випадку ухилення відчужувачів від укладення основних договорів купівлі-продажу набувач набуває права повернення йому суми сплаченого ним авансу.

Правильно застосувавши норми ст. 635 ЦК України та положення про позовну давність у спірних правовідносинах, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про те, що із 23 липня 2008 року зобов'язання, встановленіпопередніми договорами, припинилися, оскільки основні договори протягом встановленого попереднім договором строку укладено не було.

Дію попередніх договорів у встановленому законом порядку сторони не продовжували, а тому висновок суду про те, що право вимоги на підставі п. 10 попередніх договорів про повернення сум авансу виникло у ОСОБА_6 із 23 липня 2008 року і її звернення до суду зі спливом трирічного строку після цієї дати становить підставу відмови у позові за спливом позовної давності, є вірним.

Доводи касаційної скарги зводяться до неправильного розуміння змісту норм матеріального права щодо визначення перебігу позовної давності у справі, на законність судових рішень у справі не впливають.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик