Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/481/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 54 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» про поновлення на роботі на посаді лікаря епідеміолога, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, визнання певного факту та скасування судового рішення

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Санітарно-епідеміологічної станції Попільнянського району, у якому з урахуванням письмових пояснень (а. с. 73-76, 110-114 т. 2, а. с. 20-23 т. 3), які фактично містили позовні вимоги, просив суд: поновити його на посаді лікаря епідеміолога, а у випадку відмови у поновленні - визнати неправильним формулювання причини його звільнення, змінити таке формулювання, вказавши в рішенні суду причини звільнення у точній відповідності до норм чинного законодавства із посиланням на пункт 6 статті 36 КЗпП України, а саме: відмова від продовження роботи у звязку з зміною істотних умов праці; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, вихідну допомогу та судові витрати по справі; визнати, що в позовній заяві від 26.08.1997 відсутня вимога вважати його звільненим за ст. 38 КЗпП України з 29.07.1997 з посади завідувача епідеміологічним відділом та скасувати рішення районного суду від 16.09.1998.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 09.03.2016 за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача - Санітарно-епідеміологічну станцію Попільнянського району на належного відповідача - Житомирський обласний лабораторний центр санітарно-епідеміологічної служби України (а.с. 82 т. 2).

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирського обласного лабораторного центру Міністерства охорони здоровя України» про поновлення на роботі лікарем епідеміологом, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (а.с. 38-42 т.3), посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове - про задоволення позову. Зокрема, у апеляційній скарзі послався на обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги. На його думку, суд не звернув уваги на те, що позивача було безпідставно звільнено за ст. 38 КЗпП України, оскільки він просив роботодавця звільнити його з роботи у звязку із зміною істотних умов праці та у позовній заяві просив змінити формулювання причини звільнення, вказавши в рішенні причину звільнення у відповідності до чинного законодавства та з посиланням на п. 6 ст. 36 КЗпП України. Суд також залишив без уваги ту обставину, що з 23.06.1997 позивач був звільнений з раніше займаної посади, переведений на посаду лікаря епідеміолога, на якій пропрацював до 04.07.1997. Вважає, що судом безпідставно відмовлено у поновленні позивача на роботі з 29.07.1997 лікарем епідеміологом та у зміні формулюванні причин звільнення. Також, на його думку, судом неправильно застосовані норми матеріального права до спірних правовідносин. Зазначив про необхідність застосування при вирішенні спору норм КЗпП України. Судом не встановлено, чи була зміна істотних умов праці, чи відбулося залишення на роботі, чи була дієва відмова від продовження роботи 04.07.1997.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 (а.с. 43-51 т. 3), посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове - про задоволення позову. Крім зазначених його представником обставин, послався на помилковість висновку суду про ліквідацію районної СЕС, безпідставне не застосування судом до спірних правовідносин норм КЗпП України. Вказує на те, що суд, відмовивши йому у поновленні на роботі на посаді лікаря епідеміолога та стягненні середнього заробітку, не вирішив решту його вимог, які були предметом позову.

Заслухавши доводи ОСОБА_1, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що з 1982 року ОСОБА_1 працював у Попільнянській райСЕС на посаді санлікаря, а з серпня 1996 року на посаді завідуючого епідеміологічним відділом (а.с. 61, том 2).

Наказом по Попільнянській райСЕС від 22.04.1997 № 10 «Про ліквідацію посади зав. епід. відділом» у звязку із змінами у штатному розпису, затвердженому облСЕС 1 лютого 1997 р. посада зав.епід.відділом ліквідується з 22 квітня 1997 р. ОСОБА_1 за 2 місяці попереджений письмово, при свідках про ліквідацію посади з 22.04.1997 р. Як зазначено у наказі йому запропонована ставка лікаря-епідеміолога з 22.06.1997 р. У вказаному наказі міститься примітка позивача про те, що він розцінює дане переведення як незаконне, оскільки в установі можуть бути збережені вимоги законів та попередні істотні умови праці (а. с. 219 т. 3).

Відповідно до наказу № 11 від 22.04.1997 по Попільнянській райСЕС «Доповнення до наказу № 10 від 22 квітня 1997 р.» з 22.04.1997 по 22.06.1997 ОСОБА_1 продовжено роботу на займаній посаді з виплатою заробітної плати зав. епід. відділом (а. с. 220 т. 3).

За змістом ст. 6 Господарського кодексу України забороняється незаконне втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини. Відповідно до частини 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Виходячи з викладеного, суд не може з'ясовувати доцільність введення (виведення) відповідачем певних посад та визначення ним штатної структури товариства, а, відповідно, давати оцінку необхідності проведення змін в організації виробництва і праці. Тому, посилання позивача на те, що відповідач штучно перевів його на іншу посаду не можуть бути взяті до уваги.

Оцінюючи наведені факти, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг про перебування позивача та виконання ним обовязків лікаря-епідеміолога на день звільнення не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять, а позивачем (його представником) не надано будь-яких доказів на підтвердження видачі наказу і відповідно скорочення посади завідуючого епідеміологічного відділу з 22 червня 1997 року, яку обіймав ОСОБА_1 та переведення його на посаду лікаря-епідеміолога, а тому зміни істотних умов праці не відбулося.

Натомість, 08.07.1997 ОСОБА_1 звернувся до головного лікаря Попільнянської райСЕС із поясненням-заявою (розписка) про те, що 04 липня 1997 року він залишив роботу та просить провести розрахунок негайно і видати всі документи, довідки тощо. Зазначена заява не містить найменування посади, конкретної вимоги та підстави про звільнення, а лише констатує про залишення роботи та прохання про проведення розрахунку і видачу документів (а. с. 222 т. 3).

28.07.1997 ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій в черговий раз просив звільнити його з роботи у звязку з оформленням на пенсію за власним бажанням. Окрім того, зазначив, що вперше заявив про це у своїй заяві від 04.07.1997 та в інші організації (а. с. 223 т. 3).

В цей же день позивач подав заяву, в якій пояснив, що з 04 липня 1997 року він з власної ініціативи сам залишив роботу у звязку із оформленням на пенсію та не вважає за необхідне бути присутнім на роботі (а. с. 224 т. 3).

29.07.1997 ОСОБА_1 звернувся із заявою, в якій просив негайно видати необхідні для оформлення на пенсію документи (а. с. 225 т. 3).

В цей же день позивач подав заяву, в якій зазначив, що просить звільнити його з 29.07.1997 негайно та не заперечує, якщо звільнення відбудеться у будь-який день до 29 липня 1997 року (а. с. 226 т. 3).

Відповідно до наказу № 23 від 30.07.1997 ОСОБА_1 звільнено з 29 липня 1997 року за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України.

З вищевказаного наказу вбачається, що підставами звільнення позивача із займаної ним посади є його заяви від 28-29.07.1997 (а. с. 227 т. 3).

Згідно наказу № 24 від 08 серпня 1997 року по Попільнянській райСЕС у звязку зі змінами у штатному розписі, затвердженому облСЕС 01 лютого 1997 року ліквідовується посада зав. епід. відділом з 09 серпня 1997 року, тобто скорочення посади, що обіймав ОСОБА_1 відбулося вже після його звільнення із Попільнянської райСЕС (а. с. 227 т. 3).

Окрім того, зазначені обставини вже були предметом судового розгляду і рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 16.09.1998, яке залишено без змін ухвалою Житомирського обласного суду від 28.10.1998 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Попільнянської районної санітарно-епідеміологічної станції про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання відізваними заяв про звільнення за власним бажанням відмовлено за безпідставністю вимог. Разом з тим, встановивши невідповідність наказу про звільнення ОСОБА_1 вимогам КЗпП України, суд зобовязав Попільнянську райСЕС внести зміни до наказу № 13 від 30.07.1997 і вважав правильним звільнення ОСОБА_1 з роботи посади завідуючого епідеміологічним відділом Попільнянської районної санітарно-епідеміологічної станції, з внесенням відповідних змін до трудової книжки, тобто привів наказ про звільнення до вимог чинного законодавства. Дане рішення набрало законної сили та є чинним (а. с. 228-232 т. 3). Відповідно до вимог частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особи, щодо якої встановлені обставини.

З матеріалів справи також вбачається, що 27 березня 2014 року у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис № 3000189 про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - державного закладу «Попільнянська санітарно-епідеміологічна станція», правонаступника не визначено, а тому доводи, що відповідач є правонаступником всіх прав та обовязків райСЕС не заслуговують на увагу (а.с. 153-154 т.2).

Не мають значення для правильного вирішення спору інші доводи апеляційних скарг, оскільки спростовуються матеріалами справи та є наслідком помилкового тлумачення закону. Так, звернувшись до суду із позовом до Санітарно-епідеміологічної станції Попільнянського району, з урахуванням письмових пояснень (а. с. 73-76, 110-114 т. 2, а. с. 20-23 т. 3), які фактично містили позовні вимоги, ОСОБА_1 окрім іншого просив суд визнати, що в позовній заяві від 26.08.1997 відсутня вимога вважати його звільненим за ст. 38 КЗпП України з 29.07.1997 з посади завідувача епідеміологічним відділом, а рішенням райсуду від 16.09.1998 відповідача зобовязано вважати саме таким та скасувати рішення районного суду від 16.09.1998.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, належності правовстановлюючих документів особі, тощо. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Беручи до уваги, що визнання наявності або відсутності у позовній заяві ОСОБА_1 від 26.08.1997 вимоги про його звільнення за ст. 38 КЗпП України з 29.07.1997 з посади завідувача епідеміологічним відділом, не тягне за собою виникнення, зміну або припинення особистих (трудових) прав позивача, оскільки вказана позовна заява в цілому вже була предметом судового розгляду, за наслідком розгляду якої рішення суду набуло законної сили і є чинним. Не відповідає визначеним законом способам захисту цивільного права позовна вимога ОСОБА_1 про скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, колегія судів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення його на посаді лікаря-епідеміолога з 29.07.1997, визнання неправильним та внесення змін формулювання причин звільнення, визнання відсутності певних вимог у позовній заяві від 26.08.1997 та скасування рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 16.09.1998.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.07.1997 по 29.07.1997 в розмірі 3 307,00 грн. та 5 071,00 грн. вихідної допомоги є похідними від вимог про поновлення на роботі лікарем-епідеміологом та зміною формулювання причин звільнення, а тому підстав для задоволення вказаних вимог також не має.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з інших підстав.

Оскільки позивачеві відмовлено у задоволенні позову, підстави для стягнення на його користь судових витрат, повязаних із явкою до суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України» про поновлення на роботі на посаді лікаря епідеміолога, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги, визнання певного факту та скасування судового рішення з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: