АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5014/17 Справа № 204/514/17 Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н.В. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради про стягнення аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно його малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття; судові витрати стягнути з відповідача.

У обґрунтування позову зазначала, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона не перебувала, проте, від спільного проживання у них народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Починаючи з травня 2014 року відповідач ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини. Дитина не отримує від батька уваги, відсутні зустрічі, спільний відпочинок. Відповідачне бере участі у фінансовому забезпеченні дитини, зокрема, на побутові потреби (харчування, одяг), організацію розвитку, дозвілля та відпочинку.

Відповідач веде аморальний спосіб життя та перебуває в місцях позбавлення волі, неодноразово притягався, як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. Враховуючи те, що відповідач не бажає виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом, позивач змушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року позов задоволено чстково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 600 гривень щомісячно до повноліття дитини починаючи з 27 січня 2017 року на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, допустивши по справі негайне виконання у межах суми платежу за один місяць.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови та задовольнити позов у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за №226 (а.с.5).

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 неналежно виконував свої обов'язки по вихованню доньки.

Як вбачається з довідки дитячої поліклініки, дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на обліку №5 з народження; догляд за дитиною здійснює мати (а.с.38).

Згідно характеристики, виданої ТОВ фірма «Ірна-1» від 06.02.2017 р., ОСОБА_2 з 01.04.2002 року працює на посаді жиловщика м'яса, а з 31.03.2014 р. по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною (а.с.39).

Як вбачається з довідки, наданої Новокодацьким ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області №17 від 06.04.2017 р., ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває під вартою у зв'язку з кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР №0000244 від 29.01.2017 за ч.1 ст.309, ч.2 ст.263, ч.2 ст.309 КК України (а.с.28).

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №413 від 19.04.2017 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3, батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційний суд не може прийняти доводи апеляційної скарги про те, що перебування відповідача у місцях позбавлення волі є достаноью підставою для позбавлення його батьківських прав.

Так, статтею 164 Сімейного кодексу України визначено чіткий перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей, зокрема, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України, а також при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, повинен з'ясувати безліч обставин, які дають підстави для позбавлення таких прав щодо дитини.

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліттяі ґрунтуються на факті спорідненості з нею, можливо лише при повному, всебічному та об'єктивному з'ясування всіх обставин, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

З матеріалів справи не вбачається беззаперечних і достатніх доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо ухилення його від виховання доньки, умисного і свідомого нехтування своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитинпи (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.

При проведенні засідання у режимі відеоконференції у суді першої інстанції, відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав та бажає виховувати дитину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Приймаючи до уваги зазначені норми закону, та даючи оцінку висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради №413 від 19.04.2017 року, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що зміст останнього ґрунтується лише на фактах окремого проживання матері та дитини без батька, висновок суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим.

Не містить зазначений висновок також обґрунтування, в чому саме полягає винна поведінка батька та його злісне ухилення від виховання дитини, думка відповідача взагалі не була вислухана та прийнята до уваги, не з»ясовано причини такої поведінки відповідача, органом опіки та піклування не було попереджено відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дитин.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав з тих підста, що позбавлення батьківських є крайнім заходом, судом дійсно було встановлено, що відповідач не вживав всіх необхідних заходів для реалізації своїх батьківських прав, у тому числі і з об»єктивних підстав - перебування під вартою у зв»язку з кримінальним провадженням, внесенним до ЄРДР, а надані позивачем докази не доводять беззаперечно винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов»язками, які б свідчили про ухилення від виховання доньки, крім того, в ході розгляду справи відповідач був попереджений про можливість позбавлення його батьківських прав в подальшому, за відсутності належного виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, не можна розцінювати як ухилення, зазначене ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден з яких не має для суду наперед встановленого значення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

І.А. Єлізаренко