У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О., Леванчука А.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва, державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва КозакаРомана Павловича, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної структури «Діпрозв'язок» (далі - ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної структури «Діпрозв'язок»), про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, за касаційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» - Іваненко Марії Володимирівни - на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції м. Києва (далі - ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва), державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва Козака Р.П. про скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_6 зазначала, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року її було поновлено на роботі на посаді інженера-проектувальника ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної структури «Діпрозв'язок» з 22 січня 2014 року, з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яке набрало законної сили 02 квітня 2015 року.

10 квітня 2015 року нею були подані до ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва на виконання рішення суду три виконавчі листи про поновлення на роботі та стягнення коштів. Постановою головного державного виконавця Козака Р.П. від 14 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження про поновлення на роботі та постановою від 15 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження про виплату заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

Постановою ВДВС Солом'янського району м. Києва від 07 травня 2015 року закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа про поновлення її на роботі.

Однак, виконання рішення у частині поновлення на роботі та виплати зарплати за один місяць, що підлягало негайному виконанню не було здійснено. Неодноразові письмові звернення залишилися без відповідей.

Наказ від 03 квітня 2015 року про поновлення на роботі з 21 січня 2014 року, на який посилається державний виконавець Козак Р.П., засвідчує, що вона поновлена з 22 січня 2014 року та знову звільнена з 31 січня 2014 року за п.1 ст. 40 КЗпП України, тобто вона фактично поновлена на роботі не була, кошти на її рахунок у частині виплат за один місяць не надійшли.

Посилаючись на вищевикладене та керуючись ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просила суд визнати незаконною та скасувати постанову ВДВС Солом'янського району м. Києва про закінчення виконавчого провадження, зобов'язати держаного виконавця відшкодувати їй моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва, державного виконавця Козака Р.П. про закінчення виконавчого провадження від 07 травня 2015 року № 47223453. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення, яким в цій частині позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва на користь ОСОБА_6 суму у розмірі 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» - ІваненкоМ.В. - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом установлено, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року позивач ОСОБА_6 поновлена на роботі на посаді інженера-проектувальника ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної структури «Діпрозв'язок» з 22 січня 2014 року, з виплатою заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

09 вересня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду м. Києва від 2 квітня 2015 року залишено без змін.

10 квітня 2015 року позивачем до ВДВС Солом'янського району м. Києва подано на виконання рішення суду три виконавчі листи від 10 квітня 2015 року про поновлення на роботі та стягнення коштів.

Постановою від 14 квітня 2015 року головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження в частині виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Постановою від 15 квітня 2015 року головного державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження в частині виконання рішення суду про виплату заробітної плати та стягнення моральної шкоди.

Наказом № 104/к від 03 квітня 2015 року за підписом голови правління ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаціно- комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» Рибки С.В., погодженим з головою профспілкового комітету Михновським Я.П. «Про поновлення на роботі», виданим на виконання рішення апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року було визнано таким, що втратив чинність наказ № 13-к від 22 січня 2014 року «Про звільнення ОСОБА_6 з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників; поновлено ОСОБА_6 на роботі на посаді інженера-проектувальника 1 категорії відділу енергоспоруд № 55, з 22 січня 2014 року; наказано бухгалтерії виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі - 2 581 грн.; звільнено ОСОБА_6, інженера-проектувальника 1 категорії, у зв'язку зі скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України, з 31 січня 2014 року та наказано бухгалтерії виплатити компенсацію за 1 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки, за період з 22 січня 2014 року по день звільнення.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 7 травня 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 10 квітня 2015 року № 760/3827/14-ц про поновлення позивача на роботі закінчено у зв'язку з фактичним виконанням рішення на підставі наказу № 104/к від 03 квітня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» про поновлення на роботі, виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що видачу наказу № 104/к від 03 квітня 2015 року не можна вважати належним виконанням рішення апеляційного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року про поновлення позивача ОСОБА_6 на роботі на посаді інженера-проектувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановивши, що рішення суду про поновлення позивача на роботі фактично виконано не було, виконавче провадження закінчено передчасно, дійшли обґрунтованого висновку про визнання незаконним та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (чинного на час вирішення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, урахувавши наявність підстав для відповідальності відповідача за завдану моральну шкоду, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши ступінь душевних страждань і переживань позивача внаслідок невиконанням ВДВС Солом'янського РУЮ м. Києва рішення суду про поновлення позивача на роботі та незаконним закриттям виконавчого провадження, обґрунтовано визначив розмір завданої моральної шкоди у сумі 1 000 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що вимоги до державного виконавця про скасування постанови не повинні розглядатися в порядку позовного провадження, колегією суддів відхиляються, оскільки позивачем також заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, яка є взаємопов'язаною із зазначеною вище вимогою, а тому вони повинні розглядатися в одному провадженні.

Інші доводи касаційної скарги висновків попередніх судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв'язок» - Іваненко Марії Володимирівни - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у не скасованій апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко С.О. Карпенко А.О. Леванчук Г.І. Мостова