Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Кафідової О.В., Писаної Т.О.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив стягнути із відповідачів заборгованість за договором позики від 06 вересня 2013 року в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 412 525 грн, з урахуванням повернення 10 грудня 2015 року частини боргу в сумі 5 000 доларів США, а також штрафні санкції у вигляді трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг останньому грошові кошти в зазначеній сумі зі строком повернення до 01 травня 2014 року, але у передбачений строк відповідач добровільно не виконав свого зобов'язання, борг не повернув.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, позика була укладена в інтересах сім'ї, просив стягнути борг у солідарному порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 06 вересня 2013 року 412 525 грн, 3% річних від простроченої суми - 20 221 грн 10 коп., а всього 432 746 грн 10 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково до ОСОБА_6

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідальність подружжя має бути солідарною, оскільки ОСОБА_5 була обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка, який взяв позику в інтересах сім'ї.

Однак, з такими висновками суду апеляційної інстанції в повній мірі погодитися не можна.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи (ст. 309 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_3 25000 доларів США, зі строком повернення до 01 травня 2014 року, що підтверджується розпискою від 06 вересня 2013 року (а.с. 5).

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

10 грудня 2015 року ОСОБА_4 повернув ОСОБА_3 частину боргу у розмірі 5 000 доларів США.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ст. 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З боргової розписки вбачається, що ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_3 25 000 доларів США, однак у розписці про отримання грошей не зазначено, на які цілі бралася позика та не зазначено, що ОСОБА_5 як дружина надавала згоду на її отримання.

Відповідно до частини 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї.

Таким чином, суду для встановлення солідарного боргового обов'язку подружжя необхідно, щоб позивач довів у суді, що дружина позичальника знала про розписку та була згодна на таку позику, а також суду необхідно встановити на підставі доказів, що позичені кошти були витрачені чоловіком в інтересах сім'ї, однак у справі, що переглядається, таких доказів немає, і у розписці мета позичення коштів не вказана.

Таким чином, з висновком суду про солідарне стягнення суми боргу погодитись неможливо.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення вимог статей 212 - 213, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку, що отримані кошти в борг створюють солідарний обов'язок для подружжя, так як лише сам факт, що розписка була написана, а позика отримана за час шлюбу відповідачів, не свідчить про те, що договір позики було укладено в інтересах сім'ї, а кошти було використано в інтересах сім'ї, в зв'язку із чим дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для солідарної відповідальності ОСОБА_7

Зазначені юридично важливі обставини позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясував усіх обставин справи, не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не можна визнати в повній мірі законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині позовних вимог до ОСОБА_7 з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

За правилом ст. 335 ЦПК України судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_6 в касаційному порядку не оскаржувались, тому не є предметом касаційного перегляду.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 червня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості скасувати, а справу в цій частині передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: О.В. Кафідова

Т.О.Писана

О.В.Умнова

І.М. Фаловська