У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про виселення та зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права проживання та користування житловим будинком і підсобними приміщеннями, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що йому належить житловий будинок по АДРЕСА_1, в якому зареєстрована ОСОБА_7, яка проживає у цьому будинку з листопада 2012 року. Проте він самостійно несе всі обов'язки з утримання будинку, зокрема вносить плату за комунальні послуги, здійснює поточний ремонт. Вказував, що на час звернення до суду сплачувати комунальні послуги за себе та ОСОБА_7 він не має можливості через фінансові негаразди. На його неодноразові вимоги про звільнення будинку відповідачка не реагує, не бажає зніматися з реєстрації за вказаною адресою, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого права.

Просив виселити ОСОБА_7 з будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Зобов'язати паспортний стіл Канівського МРВ УМВС України в Черкаській області та інші відповідні органи вчинити відповідні дії, пов'язані зі зняттям з реєстрації ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1.

У червні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права проживання та користування житловим будинком і підсобними приміщеннями.

Вимоги мотивувала тим, що вона з червня 2006 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6, спочатку проживали у м.Каневі Черкаськоїобласті, а з липня 2007 року почали проживати разом у будинку по АДРЕСА_1, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Вказаний будинок належить ОСОБА_6 на праві власності, однак за час їх спільного проживання вони за спільні кошти його перепланували та добудували у 2009 році прибудову, житлову мансарду та гараж, у 2010 році побудували навіс згідно технічного паспорта позначений літерою «З», а у 2011 році - навіс «Ж». Також побудували колодязь водопровідний, колодязь каналізаційний, що значно збільшило його вартість, спільно несли витрати по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг.

Вказувала також, що вона разом із ОСОБА_6 придбали автомобіль та причіп, меблі та побутову техніку. Крім того, у 2012 та 2014 роках за власні кошти страхувала будинок у страхових компаніях: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» та Страхова компанія «ТАС». Вважала, що вони проживали спільним подружнім життям та вели спільне господарство до 07 травня 2015 року.

Зазначала, що у подальшому ОСОБА_6 вигнав її з будинку, змінив замки на дверях і не впускає її до приміщення, де залишилися всі її речі. Просила позов задовольнити.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 та зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 01 березня 2016 рокурішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 06 січня 2016 року у частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Встановлено факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 29 вересня 2008 року по 07 травня 2015 року. Визнано за ОСОБА_7 право користування житловим будинком по АДРЕСА_1. Вселено ОСОБА_7 у житловий будинок по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_7 у користуванні вказаним житловим будинком. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 керувався тим, що ОСОБА_7 виселилася зі спірного будинку за вимогою ОСОБА_6 07 травня 2015 року, про що не заперечували сторони, відтак у сторін відсутній предмет спору. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7, суд першої інстанції зазначав, що позивачем всупереч вимогам ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки за період з 29 вересня 2008 року по 07 травня 2015 року, а саме: ведення спільного господарства, побуту та виникнення у них взаємних прав та обов'язків притаманних подружжю, існування спільного бюджету та витрачання коштів на спільні цілі.

Cкасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 та ухвалюючи у цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд керувався тим, що факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 29 вересня 2008 року по 07 травня 2015 року підтверджено належними доказами. ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_6 була вселена у спірний будинок як член сім'ї власника будинку, зареєстрована у ньому в передбаченому законом порядку, тому згідно зі ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України вона набула право користуватися житловим приміщенням на рівні з його власником, та має бути вселена у спірний будинок, а ОСОБА_6 зобов'язаний не чинити ОСОБА_7 перешкод у користуванні ним.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, оскільки ст. 74 СК України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (а. с. 4−10, т. 1).

ОСОБА_7 зареєстрована у спірному житловому будинку з 28 грудня 2012 року (а. с. 29 зворот, т. 1).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

До заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що факт проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 29 вересня 2008 року по 07 травня 2015 року підтверджено належними доказами.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таке ж право члена сім'ї власника житла передбачено і ст. 405 ЦК України.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

За таких обставин, є правильним висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 за згодою ОСОБА_6 була вселена у спірний будинок як член сім'ї власника будинку, зареєстрована в ньому у передбаченому законом порядку, тому вона згідно зі ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України набула право користуватися житловим приміщенням на рівні з його власником, та має бути вселена у спірний будинок, а ОСОБА_6 зобов'язаний не чинити ОСОБА_7 перешкод у користуванні ним.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.В. Ступак