Єдиний унікальний номер 233/5266/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1222/2017
Головуючий I інстанції Каліуш О.В.
Категорія 33 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, Головного Управління МВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури,

в с т а н о в и в :

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Донецької області, Головного Управління МВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства і прокуратури, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом при розгляді справи не були враховані наявні процесуальні порушення з боку відповідачів, в також порушення його професійних прав як адвоката.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідачів прокуратури Донецької області, Головного Управління МВС України в Донецькій області, Державної казначейської служби України в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми, зареєстровані в журналі телефонограм за №№ 3031, 3032 від 07 липня 2017 року, та факсом.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що в провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 27 ч. 4, 15 ч. 2, 369 ч. 4, 190 ч. 1 КК України.

Судовий розгляд вказаної кримінальної справи на теперішній час триває.

Під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні за ухвалою слідчого судді апеляційного суду Донецької області 23 травня 2013 року були проведені оперативно-розшукові заходи у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж абонентського номеру позивача (а.с.159-160).

Спричинену матеріальну та моральну шкоду позивач ОСОБА_1 повязує з порушеннями кримінально-процесуального законодавства під час досудового слідства, а саме: діями начальника відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2, який, на його думку, перевищив свої службові повноваження та звернувся до слідчого судді апеляційного суду Донецької області з усним клопотання про надання дозволу на проведення оперативно-розшукових заходів щодо нього; незаконним, на його думку, спостереженням за ним працівниками УБОЗ без наявності ухвали слідчого судді, постанови слідчого, прокурора; незаконними, на його думку, діями відповідачів щодо збору відносно нього інформації; незаконного, на його думку, складання слідчим Кісельовим О.А. обвинувального акту відносно нього та незаконним, на його думку, затвердженням прокурором Черних О.І. обвинувального акту, та як на підставу посилається на ст. 1176 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем ОСОБА_1 належних та допустимих доказів на підтвердження факту незаконності дій оперативних працівників, процесуального керівника та слідчого у кримінальному провадження не надано та про наявність таких доказів не зазначено. Відсутність судового рішення про встановлення факту незаконного проведення оперативно-розшукових заходів та про визнання дій/бездіяльності прокурора та слідчого виключає право позивача на відшкодування шкоди в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також в порядку ч. 6 ст. 1176 ЦК України відповідно, а тому підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди на теперішній час відсутні.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1166, 1176 ЦК України.

Зокрема, згідно із ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно із п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Положення статті 1176 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу відшкодування моральної шкоди, стосується незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Проте в матеріалах справи відсутні докази незаконного притягнення до кримінальної відповідальності або незаконного засудження, оскільки відсутня відповідна постанова або судове рішення з цього приводу.

За правилами частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наявність інших порушень кримінально-процесуального закону можуть бути підставою для оскарження в порядку кримінального провадження, тобто передбачений інший порядок захисту.

Оскільки позивачем не надано доказів завдання йому матеріальної та моральної шкоди, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

ОСОБА_3