АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 660/200/17 Головуючий в І інстанції Гончаренко О.В.
Номер провадження №22-ц/791/1528/17 Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Фурман Т.Г.,

суддів: Пузанової Л.В.,

ОСОБА_1

секретар Чертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» (даліПАТ «Кредобанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», був укладений з ОСОБА_2 кредитний договір №221/п-02, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки №221/п-02/s-1, за яким останній несе солідарну відповідальність з ОСОБА_2 перед банком за виконання умов основного зобовязання всім належним йому майном та грошовими коштами.

Посилаючись на порушення позичальником умов договору щодо повернення кредитних коштів, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кредитну заборгованість у розмірі - 1 843,94 грн., та судовий збір 1 600 грн.

Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема на те, що при вирішені спору суд першої інстанції не з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки доказам які мають значення для справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 був укладений договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 10 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах, визначених договором.(а.с.4-6).

Строк дії договору визначений сторонами до 01 жовтня 2010 року (п.2.1 договору).

Погашення кредиту здійснювалося щомісячно рівними платежами по 417 грн. не пізніше останнього робочого дня поточного місяця ( п.4.1 даного договору).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_2 зобов'язань за даним кредитним договором, 07 жовтня 2008 року між ОСОБА_3 та банком був укладений договір поруки (а.с.7).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній платіж позичальником був здійснений у липні 2010 року, нарахована банком заборгованість в розмірі 1 096,82 грн. (1 065,19 грн. - неповернута сума кредиту та 31,63 грн. прострочені відсотки) розрахована станом на 01 жовтня 2010 року(а.с. 11-13,14).

Враховуючи, що згідно зі ст. 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, та зважаючи на неналежне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань відповідно до умов укладених договорів, що спричинило порушення прав позивача, колегія суддів вважає, що заявлені банком вимоги відповідно до ст. 1050,1054 ЦК України є обґрунтованими.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

В постанові Верховного суду України від 06.11.2013 року №6-116цс13 висловлена правова позиція про те, що перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 03.06.2015 року у справі № 6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки за умовами кредитного договору строк виконання основного зобовязання сторони визначили до 01 жовтня 2010 року, повернення кредитних коштів здійснювалося періодичними щомісячними платежами, виниклу заборгованість позивач розрахував станом на жовтень 2010 року, отже саме з цього часу у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, але позовна заява подана до суду лише 28 лютого 2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності для звернення з позовом до суду, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у позові.

Крім зазначеного вище слід зазначити наступне.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником ( частина перша статті 553 ЦК України ).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов'язків.

З умов кредитного договору вбачається, що боржник ОСОБА_2 (а відтак і поручитель) узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту шляхом сплати щомісячних платежів до 01 жовтня 2010 року.

Враховуючи, що відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, а відтак зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя, та зважаючи на те, що банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука вважається припиненою.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави заявленого позову, встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містить посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Заочне рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстави для скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» відхилити.

Заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_1