Кодимський районний суд Одеської області
________________________________________________________________________
Справа № 503/1775/17
Провадження №2/503/813/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2017 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кодими Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виключення зі складу спадкового майна житлового будинку, визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ним права власності на житловий будинок №31, розташований по вул.Ільницького в с.Лисогірка, Кодимського району Одеської області, а також на земельні ділянки площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0.2424 га. для ведення особистого селянського господарства.

В судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що спірний житловий будинок належав на праві приватної власності дядькові відповідача ОСОБА_3

11 січня 2016 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №31, розташованого в с.Лисогірці по вул.Ільницького, Кодимського району Одеської області.

Згідно умов договору він передав продавцеві ОСОБА_3 в якості оплати за зазначений вище житловий будинок грошові кошти в сумі 62000 грн., а відповідач, в свою чергу, видав йому розписку про отримання грошей і зобовязався нотаріально посвідчити укладений ними договір купівлі-продажу.

Крім того, ОСОБА_3 в підтвердження даної угоди передав позивачу правовстановлюючі документи на будинок та звільнив будинок для позивача.

Однак, юридично оформити правочин позивач та ОСОБА_3 не встигли через раптову смерть ОСОБА_3, яка сталася 03 лютого 2016 року.

Спадкоємцем померлого є племінниця ОСОБА_2, до якої і предявлено позов.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив виключити зі складу спадкового майна ОСОБА_3 зазначений житловий будинок із земельними ділянками, на яких він розташований, визнати дійсним договір купівлі-продажу цього нерухомого майна та визнати за ним право власності на житловий будинок №31, розташований по вул.Ільницького в с.Лисогірці Кодимського району Одеської області, на земельну ділянку площею 0.2500 га. для будівництва та обслуговування цього житлового будинку та на земельну ділянку площею 0.2424 га. для ведення особистого селянського господарства.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не явився, надавши до суду письмову заяву, в якій свій позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не зявилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що позовні вимоги позивача вона визнає в повному обсязі.

У звязку з цим, відповідно до ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, з огляду на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку пор можливість задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2006 року, власником житлового будинку №31, розташованого в с.Лисогірці по вул.Ільницького, Кодимського району, Одеської області., є ОСОБА_3 дядько відповідача ОСОБА_2

11 січня 2016 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, вчиненим у простій письмовій формі, придбав у ОСОБА_3 житловий будинок, розташований №31, розташований в с.Лисогірка по вул. Ільницького, Кодимського району, Одеської області.

На підтвердження вказаного правочину позивач та ОСОБА_3 у простій письмовій формі склали розписку, домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчити.

На виконання вказаного правочину позивач сплатив ОСОБА_3 в якості оплати за зазначений будинок грошові кошти в сумі 62000 грн., а ОСОБА_3, у свою чергу, прийняв плату та передав позивачу будинок і документи на нього, які позивач прийняв.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між позивачем та ОСОБА_3 внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі не додержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною другою даної статті передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що між сторонами укладеного правочину було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору і він ними фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені.

Згідно із ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди.

Судом встановлено, що сторони правочину продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передав ОСОБА_3 грошові кошти, що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняв майно у своє володіння, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти за вказаний будинок та передав правовстановлюючі документи на нього позивачу, які позивач прийняв, що свідчить про виконання вказаного правочину.

Однак, аналізуючи застосування вимог ст. 220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

При розгляді таких справ суд повинен зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає підстав нікчемності правочину.

Отже, враховуючи, що укладений між позивачем та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема смерть продавця ОСОБА_3, яка настала 03 лютого 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №441610, виданим 09 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції в Одеській області, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачено.

Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158,197,213,215,218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсними укладений 11 січня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_3 правочин купівлі-продажу житлового будинку №31, розташованого в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, Кодимського району, Одеської області.

Виключити зі складу спадщини ОСОБА_3, померлого 03 лютого 2016 року, житловий будинок з надвірними спорудами №31, розташований в селі Лисогірка по вулиці Ільницького Кодимського району Одеської області; земельну ділянку площею 0.2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0150, розташовану в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, 31, Кодимського району, Одеської області; земельну ділянку площею 0.2424 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0151, розташовану в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, 31, Кодимського району, Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з надвірними спорудами №31, розташований в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, Кодимського району, Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0.2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:001:0150, розташовану в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, 31, Кодимського району, Одеської області.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку площею 0.2424 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:001:0151, розташовану в селі Лисогірка по вулиці Ільницького, 31, Кодимського району, Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.