АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» №SAMDN1780, згідно умов якого ОСОБА_2 передав відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. під 18% річних. 23 вересня 2014 року та 12 серпня 2014 року ОСОБА_2 надіслав до ПАТ КБ «ПриватБанк» два повідомлення про бажання розірвати укладений між сторонами 06 вересня 2013 року договір, але банком кошти повернуті так і не були.

У звязку з чим, враховуючи наданні уточнення, позивач просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість по договору банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» №SAMDN1780 від 26 вересня 2013 року у розмірі 55237,67 грн., інфляційні втрати у розмірі 26132,53 грн., 3% річних у розмірі 1124,22 грн., моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та ухваленню новому, оскільки відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано оригіналів документів та належних доказів на підтвердження вкладу грошових коштів на рахунок відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDN1780 «Стандарт на 12 міс.».

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На виконання умов договору банківського вкладу №SAMDN1780 «Стандарт на 12 міс.» від 23 вересня 2013 року, ОСОБА_2 передав на відкритий йому ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний рахунок кошти у розмірі 50000,00 грн. під 18% річних.

Факт передачі позивачем банку коштів підтверджується платіжним дорученням № від 26 вересня 2013 року.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

23 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із повідомленням про розірвання укладеного договору та повернення суми банківського вкладу, однак йому було відмовлено.

Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тож норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції №492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 гл. «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції №337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року.

Окрім цього, слід звернути увагу, що оскаржуване ОСОБА_2 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року вже неодноразово було предметом перегляду як суду апеляційної інстанції, так і суду касаційної.

Так, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року було скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що рішення суду апеляційної інстанції не зазначив на підставі яких документів або доказів він дійшов висновку про наявність укладеного між сторонами спірного договору, оскільки ОСОБА_2 не було надано оригіналів ні договору банківського вкладу, ні доказів щодо наявності коштів на відповідному рахунку.

На виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року, переглядаючи цивільну справу №201/14658/14-ц суд апеляційної інстанції в своєму рішенні від 18 липня 2016 року зазначив, що необхідні оригінали були оглянуті у судовому засіданні.

На підставі вказаних обставин, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN1780 «Стандарт на 12 міс.» від 23 вересня 2013 року загальну суму 82410,18 грн., з яких: з суми неповернутого вкладу - 50000 грн.; суми не виплачених процентів за вкладом - 5153,43 грн., інфляційних втрат - 26132,53 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми - 1124,22 грн.

Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року вказане рішення було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у звязку із відсутністю в матеріалах справи належним чином засвідчених копій документів: договору банківського вкладу та платіжного доручення, яке свідчить про внесення готівкових коштів позивачем до каси банку.

19 липня 2017 року, під час судового засідання, колегією суддів було оглянуто оригінали спірних документів, знято з них копії, належним чином засвідчено ці копії та долучено до матеріалів справи.

Тож, враховуючи наявні в матеріалах справи, належним чином завірені копії договору банківського вкладу та платіжного доручення, яким підтверджено факт внесення вкладним коштів на депозитний рахунок, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача заборгованості по договору №SAMDN1780 «Стандарт на 12 міс.» від 23 вересня 2013 року, а також, невиплачених відсотків по банківському вкладу, інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині, оскільки відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб, а позивачем належних, в розумінні ст. ст. 57 - 60 ЦПК України, доказів на підтвердження таких явищ з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» надано не було.

Водночас, у відповідності до пропорційно задоволених вимог ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, з яких 824,12 грн. підлягають стягненню з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача за подання позовної заяви, а 906,51 грн. ставки судового збору підлягають стягненню в дохід держави за подання апеляційної скарги.

Тож, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців» №SAMDN1780 від 26 вересня 2013 року у розмірі 82410,18 грн., з яких:

- 50000,00 грн. - сума неповернутого вкладу;

- 5153,43 грн. невиплачені відсотки за вкладом;

- 26132,53 грн. - інфляційних втрат;

- 1124,22 грн. три відсотки річних від простроченої суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви на загальну суму 824,12 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 906,51 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3