справа № 198/132/17
провадження № 2/0198/76/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юрївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Юрївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 23.05.2014 року померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,261 га, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

13 грудня 2013 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_2 сільською радою Юрївського району, за яким вказану земельну ділянку заповіла позивачу.

ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак 13.02.2015 року отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на обєкт нерухомого майна, що підтверджують його належність спадкодавцю.

Таким чином, на даний час позивач не може оформити після смерті ОСОБА_4 спадкові права на земельну ділянку, так як відсутній правовстановлюючий документ на нерухомість.

Крім того, до початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 подав уточнений позов, в якому зазначив, що під час складання заповіту 13.12.2013 року секретар сільради допустила технічну помилку, вказавши неправильний номер державного акта про право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_4 (замість правильного № 105950 вказано № 126561). При цьому інші реквізити та дані державного акта (серія, дата видачі акта, площа земельної ділянки, номер та дата розпорядження Юрївської РДА) вказані вірно. Позивач вважає, що спадкодавець мала на меті заповісти йому саме земельну ділянку площею 7,261 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950, виданого Юрївською РДА 07.11.2002 року.

На підставі викладеного позивач змушений звернутись до суду з позовом про тлумачення змісту заповіту, посвідченого ОСОБА_2 сільською радою Юрївського району 13.12.2013 року та визнання за ним в порядку спадкування права власності на земельну ділянку площею 7,261 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі та просив їх задовольнити на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Представниця відповідача ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області в судові засідання не зявлялась, надала суду заяву, в якій просила слухати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 травня 2014 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 563620, виданим виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 23.12.2014 року (а.с. 41).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 7,261 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950, виданого 07.11.2002 року Юрївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6005 (а.с. 9).

З матеріалів спадкової справи № 17/2014, заведеної 11 червня 2014 року приватним нотаріусом Юрївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповідала ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,261 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, що належить їй на праві приватної власності (а.с. 42). Спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині, не виявлено (а.с. 39-50, 85).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині.

Зі змісту заповіту, складеного 13 грудня 2013 року ОСОБА_4, виходить, що спадкодавиця заповіла ОСОБА_1 не будь-яку земельну ділянку, а належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,261 га, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області. Однак, вказаний в заповіті номер правовстановлюючого документа на нерухомість державного акта про право приватної власності на землю не відповідає тому номеру, що проставлений на державному акті, виданому ОСОБА_4 Юрївською районною державною адміністрацією 07.11.2002 року. При цьому інші реквізити та дані державного акта (серія, дата видачі акта, площа земельної ділянки, номер та дата розпорядження Юрївської РДА) співпадають.

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_5 (колишній секретар сільської ради, до повноважень якого віднесено вчинення нотаріальних дій) показала, що дійсно при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_4 внаслідок неуважності виникла технічна помилка в зазначенні номера державного акта про право власності на належну померлій земельну ділянку. Разом з тим, ніякого іншого державного акта про право власності на землю, крім виданого 07.11.2002 року Юрївською РДА, ОСОБА_4 не предявляла.

Відповідно до інформації ОСОБА_2 сільради та Юрївської районної Державної адміністрації ОСОБА_4 за життя отримувала лише державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950 на земельну ділянку площею 7,261 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільради. Державний акт серії IV-ДП № 126561 померлій взагалі не видавався (а.с. 86-87).

Крім того, представник ОСОБА_2 сільради в письмових поясненнях на адресу суду повідомила, що за номером 12 в реєстрі нотаріальних дій зареєстровано заповіт, складений щодо інших осіб, в якому номер державного акта співпадає з номером у вчиненому ОСОБА_4 заповіті (а.с. 88-89).

Згідно зі ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, оскільки дії однієї особи (заповідача) породжують певні правові наслідки у майбутньому і не передбачають будь-якого зустрічного волевиявлення іншої особи.

Виходячи з аналізу положень вказаних норм права, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у звязку з чим необхідно уточнити його зміст, враховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав та обовязків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Так, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності (ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України). На момент оформлення померлою на своє імя права власності на земельну ділянку таким документом виступав державний акт.

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження зібраними та перевіреними в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, тому доходить висновку, що волевиявлення ОСОБА_4 при вчиненні 13.12.2013 року заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла ОСОБА_1 саме належну їй на праві власності земельну ділянку, зокрема, земельну ділянку площею 7,261 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, та належала спадкодавиці ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950, виданого 07 листопада 2002 року на підставі розпорядження голови Юрївської районної державної адміністрації № 273 від 02.10.2002 року.

За вимогами статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Юрївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, на підставі чого було заведено спадкову справу (а.с. 40).

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

13 лютого 2015 року позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, яку заповідала померла, про що свідчить постанова державного нотаріуса від 13.02.2015 року (а.с. 8).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Таким чином, відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності спадкодавцю ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, та неточності в змісті заповіту унеможливили отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальному порядку.

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, спадкодавцю належало спірне майно, оригінал документа, що посвідчує право власності на спадкове нерухоме майно, дійсно втрачено, а позивачем надано суду достатньо доказів, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_4, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 7,261 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 294ЦПК України, ст.ст. 213, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1256, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Юрївського районного нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Здійснити тлумачення змісту заповіту, вчиненого 13 грудня 2013 року ОСОБА_4 та посвідченого 13.12.2013 року секретарем Олексіївської сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області (зареєстрований в реєстрі за № 14), таким чином, що волевиявлення ОСОБА_4 при вчиненні заповіту було спрямоване на те, що вона заповіла ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку, а саме: земельну ділянку площею 7,261 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, та належала спадкодавцеві ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950, виданого 07 листопада 2002 року на підставі розпорядження голови Юрївської районної державної адміністрації № 273 від 02.10.2002 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право приватної власності на земельну ділянку площею 7,261 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Юр'ївського району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 23 травня 2014 року, якій вказана земельна ділянка належала на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 105950 від 07.11.2002 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар