У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання заповіту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представниками: ОСОБА_8, ОСОБА_9, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померлайого мати - ОСОБА_10, яка за день до смерті вчинила заповіт від 2 листопада 2013 року, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_11, правонаступником якого є ОСОБА_5

Позивач вважав, що заповіт не відповідає волі заповідача, оскільки під час його складання ОСОБА_10 хворіла, знаходилася в лікарні у важкому передсмертному стані під дією ліків, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, правочин підписано замість неї іншою особою - ОСОБА_7

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати заповіт, вчинений 2 листопада 2013 року ОСОБА_10, недійсним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представників: ОСОБА_8, ОСОБА_9, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 , суди, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосуваши положення ст. 203, ч. 4 ст. 207, 215, 1253 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3 березня 2004 року, дійшли до правильного висновку про те, що заповіт було складено відповідно до вимог закону, а викладене у заповіті волевиявлення ОСОБА_10 відповідало її волі.

При цьому позивач не надав суду доказів того, що вчинений спадкодавцем заповіт суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, не довів, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, що заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, тобто обставин, з якими закон пов'язує визнання заповіту недійсними, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що вчинення ОСОБА_7 правочину від імені померлої ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11, представником якого він одночасно є, суперечить вимогам ч. 3 ст. 238 ЦПК України, безпідставні, оскільки ОСОБА_7 на підставі довіреностей від 22 листопада 2010 року був уповноважений ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вести справи по оформленню їхніх спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому зазначені довіреності були видані терміном на один рік і дійсні до 29 квітня 2011 року, а заповіт ОСОБА_10 вчинила на користь ОСОБА_11, правонаступником якого є ОСОБА_5, 2 листопада 2013 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представниками: ОСОБА_8, ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик