АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 672/1286/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1432/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Задвірний В.І.,

з участю апелянта та його представника,

відповідача та її представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Городоцької міської ради, Служба у справах дітей Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

встановила:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після фактичного припинення шлюбу з відповідачем він проживає окремо в житловому приміщенні по АДРЕСА_1, в якому провів ремонтні роботи, створив належні умови для проживання та виховання дитини.

З часу народження вони з сином прив'язалися один до одного, між ними склалися тісні родинні стосунки. Малолітній ОСОБА_3 за цією адресою перебував на обліку у дитячого лікаря за цією адресою.

За будинком зареєстровано 0,16 га земельної ділянки, за рахунок використання якої сім'я отримувала відповідні продукти харчування.

Він має постійне місце роботи, стабільний дохід, необхідний для утримання сім'ї, обробляє та використовує присадибну ділянку, утримує підсобне господарство для особистих потреб.

Матір дитини, ОСОБА_2, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не працює стабільного та достатнього доходу для утримання сина не має. У жовтні 2016 року відповідач без його згоди забрала сина та виїхала у м. Луцьк, де проживає в орендованому житлі, змінює місце проживання.

Кілька разів він відвідував сина у м. Луцьку. При цьому відповідач призначала зустрічі не по місцю тимчасового проживання дитини, а в місцях загального користування. З урахуванням цього у нього виникла підозра, що ОСОБА_2 спільно проживає з іншим чоловіком, що шкодить інтересам дитини.

До теперішнього часу він з відповідачем не дійшли спільної згоди щодо місця проживання сина. Зараз ОСОБА_3 мешкає із матір'ю по місцю її тимчасового проживання.

Також вказав, що ОСОБА_2 не має власного житла в місті Луцьку, винаймає його разом із близькими родичами. Дитина проживає у несприятливих умовах, разом з родичами відповідача.

Напередодні зимового періоду матір дитини з малолітньою дитиною на руках безпричинно залишила належним чином облаштоване житло, позбавила малолітнього сина медичного догляду, належних умов для всебічного розвитку та належного виховання.

Таким чином, проживання сина разом з ним буде відповідати інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі.

Разом із тим, він не вчинятиме жодних перешкод для спілкування матері з дитиною, сприятиме тому, щоб ОСОБА_3 через негативні стосунки батьків не був позбавлений піклування матері.

Просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 разом із ним у АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 380,68 грн. щомісячно.

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити його позовні вимоги.

Зокрема, вказав на те, що суд не надав критичної оцінки висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради; не врахував, що під час перебування ОСОБА_2 на роботі ОСОБА_3 залишається без нагляду. Не враховано майновий стан відповідача, її фінансову неспроможність утримувати дитину на достатньому рівні.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач та її представник в суді проти доводів апеляційної скарги заперечили, повністю підтримали висновки суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Ухвалюючи рішення суд прийшов до правильного висновку про те, що справа не містить достатніх об'єктивних даних для того, щоб розлучити матір зі своєю дитиною.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народився син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.02.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням того ж суду від 22.02.2017 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 677,50 грн. до повноліття дитини та на утримання дружини в розмірі 650 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, їх спільний син проживає разом із матір'ю, ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 в орендованому приміщенні, яке складається з трьох житлових кімнат, з 15.11.2016 року перебуває на обліку в Луцькій міській дитячій поліклініці, періодично проходить медичне обстеження та профілактичні щеплення.

Висновком Служби у справах дітей Городоцької РДА Хмельницької області від 13.03.2017 року визнано доцільним проживання сина разом із батьком.

Служба у справах дітей Луцької міської ради надала висновок від 16.01.2017 року, відповідно до якого малолітньому ОСОБА_3 доцільно визначити місце проживання спільно з матір'ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд обґрунтовано виходив з того, що в справі не міститься достатніх даних для висновку про необхідність визначення місця проживання дитини спільно з батьком, окремо від матері.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), від 01.07.2017 року «М.С. проти України» було встановлено порушення Україною права заявника, гарантованого ст. 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя» в зв'язку з рішенням національних судів про визначення місця проживання дитини заявника.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Здійснений національними судами аналіз перед ухваленням рішення про визначення місця проживання донька заявника разом із матір'ю, був недостатньо ретельним. Тому, незважаючи на широкі дискреційні повноваження, надані національним органам у сфері встановлення опіки над дітьми, ЄСПЛ визнав, що обґрунтування ухваленого ними рішення не є «належним та достатнім». Ні підставі цього ЄСПЛ визнав, що у цій справі мало місце порушення статті 8 Конвенції при визначенні місця проживання дитини заявника.

Статтею 51 Конституції України гарантовано кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При оцінці висновку органу опіки та піклування Городоцької РДА від 13.03.2017 року, відповідно до якого проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 визнано за можливим з батьком, ОСОБА_1 суд обґрунтовано виходив з того, що органом опіки та піклування було враховано умови проживання та спосіб життя виключно батька дитини, без встановлення умов проживання самої дитини та її матері. При цьому, як вбачається зі змісту вказаного висновку, орган опіки та піклування обмежився лише поверхневим дослідженням умов проживання позивача, зазначивши, що він має власне мебльоване житло, працює і має реальну можливість займатися вихованням та матеріальним забезпеченням сина.

В той же час у висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради №9 від 16.01.2017 року, який розроблено на підставі акту обстеження умов проживання від 19.12.2016 року, міститься детальний аналіз умов проживання сина сторін ОСОБА_3 разом з матір'ю в АДРЕСА_2 в орендованому житловому приміщенні з трьома житловими кімнатами, забезпечення дитини усім необхідним для нормального розвитку та виховання, в тому числі і з матеріальної точки зору. При цьому, як вбачається зі змісту вищевказаного висновку, при вирішенні спірного питання була врахована позиція як батька дитини, так і його матері.

Питання матеріального забезпечення малолітнього ОСОБА_3 його матір'ю, відповідачем ОСОБА_2 також було предметом вивчення комісії Служби у справах дітей Луцької міської ради. Як вбачається яз матеріалів справи, відповідачу призначена державна соціальна допомога як малозабезпеченим сім'ям в період з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року в розмірі 1128,07 грн. щомісячно; допомога при народженні дитини з 01.01.2015 року по 01.02.2018 року в розмірі 860 грн. щомісячно; допомога по вагітності та пологах виплачена в листопаді 2014 року в сумі 1271,37 грн. Крім того, на підставі рішення суду від 22.02.2017 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 677,50 грн. щомісячно до повноліття дитини та на утримання відповідача в розмірі 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку, надається фінансова допомога матір'ю ОСОБА_2, яка працює за кордоном.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, діючи в інтересах дитини, суд обґрунтовано відмовив в позові ОСОБА_1

Проживання ОСОБА_3 разом з матір'ю відповідає інтересам дитини, враховуючи також його вік, що становить два повних роки.

Слід також звернути увагу на нетривале проживання дитини після народження спільно з батьком в м. Городку Хмельницької області до жовтня 2016 року, переїзд до іншого місця проживання разом із матір'ю у досить ранньому віці (до досягнення 2-х років), подальше проживання малолітнього ОСОБА_3 у м. Луцьку разом зі своєю матір'ю та її близькими родичами, рідною сестрою та матір'ю.

Посилання апелянта на неможливість з боку відповідача забезпечити належне виховання та достатній розвиток дитини не підтверджено належними та допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України), натомість на спростування таких тверджень ОСОБА_1, ОСОБА_2 надала достатньо об'єктивних даних.

Справа також не містить доказів на підтвердження обставин щодо наявності у позивача права на отримання від відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на підставі норм СК України (гл. 15 СК).

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Сакенов Ю.К. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 48