Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Роменської міської ради Сумської області, третя особа - управління Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області, про визнання недійсними рішення міської ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, усунення порушень прав на земельну ділянку, за касаційними скаргамиОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Роменської міської ради Сумської області, третя особа - управління Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області, про визнання недійсними рішення міської ради, державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення порушень прав на земельну ділянку.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0348 га, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_4 є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0816 га, розташованої в АДРЕСА_2. У жовтні 2013 року ОСОБА_4 без будь-якого погодження з нею зніс її дерев'яну огорожу, по якій встановлювались та погоджувались межі між їх земельними ділянками, та демонтував належну їй дерев'яну вбиральню, залив вигрібну яму вбиральні бетоном.

У подальшому ОСОБА_4 побудував паркан з металопрофільних листів з влаштуванням під парканом бетонного фундаменту. При будівництві паркану відповідач порушив межу належної їй на праві власності земельної ділянки, унаслідок чого побудований ним паркан опинився на належній їй земельній ділянці, став проходити по куту належного їй на праві власності сараю літ. «Б», а встановлення вбиральні літ. «У» на місці, позначеному на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським МБТІ 14 липня 1987 року, стало неможливим. У зв'язку з такими діями ОСОБА_4 вона звернулася до Державної інспекції сільського господарства у Сумській області. За наслідками перевірки її заяви було встановлено, що земельна ділянка, належна ОСОБА_4 накладається на її земельну ділянку.

Вважала, що при виготовленні технічної документації на земельну ділянку, належну ОСОБА_4, її межі були визначені без врахування розмірів, конфігурації та меж належної їй на праві власності земельної ділянки, внаслідок чого ОСОБА_4 передана у власність частина земельної ділянки, що вже належить їй на праві власності, чим порушуються її законні права та інтереси.

Враховуючи вищевикладене просила визнати недійсними та скасувати: пункт 1.3 рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», яким затверджена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передана у власність ОСОБА_4, АДРЕСА_2, земельна ділянка площею 816 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0816 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2, виданий 18 жовтня 2011 року Роменською міською радою ОСОБА_4, на підставі рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року; зобов'язати ОСОБА_4 усунути порушення її прав на належну їй на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 59 НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу паркану з фундаментом під ним, що знаходяться в межах зазначеної земельної ділянки, з їх перенесенням за межу вказаної земельної ділянки; відновлення вигрібної ями вбиральні, позначеної літ. «У» на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським МЕТІ 14 липня 1987 року; приведення вказаної земельної ділянки у придатний для використання за цільовим призначенням стан (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) після демонтажу паркану з фундаментом, його перенесення за межу вказаної земельної ділянки та відновлення вигрібної ями.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано:

пункт 1.3 рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку громадян», яким затверджена технічна документація з уточненням площ при обмірі земельних ділянок та передана у власність ОСОБА_4, АДРЕСА_2, земельна ділянка площею 816 кв. м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0816 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в АДРЕСА_2, виданий 18 жовтня 2011 року Роменською міською радою ОСОБА_4 на підставі рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути порушення прав на належну ОСОБА_3 на праві власності земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, шляхом демонтажу паркану з фундаментом під ним, що знаходиться в межах зазначеної земельної ділянки з їх перенесенням за межу вказаної земельної ділянки, відновлення вигрібної ями вбиральні, позначеної літ. «У» на плані присадибної ділянки технічного паспорта на жилий будинок, виготовленого Роменським міським бюро технічної інвентаризації 14 липня 1987 року; приведення вказаної земельної ділянки у придатний для використання за цільовим призначенням стан (для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд) після демонтажу паркану з фундаментом, його перенесення за межу вказаної земельної ділянки та відновлення вигрібної ями.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2016 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 квітня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_4 демонтувати металевий паркан з фундаментом під ним, що розділяє належну йому земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, та земельну ділянку належну ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

У іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог, а також змінити розподіл судових витрат, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 30 червня 2006 року належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,0348 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці знаходиться належний ОСОБА_3 житловий будинок, загальною житловою площею 21,30 кв. м з господарсько-побутовими будівлями: сараю літ. «Б», погрібу літ. «пг», вбиральні літ. «У».

ОСОБА_4 є власником сусідньої земельної ділянки, площею 0,0816 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 Право власності ОСОБА_4 на зазначену земельну ділянку посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку від 18 жовтня 2011 року, виданим на підставі п. 1.3. рішення 3-ої сесії VI скликання Роменської міської ради Сумської області від 24 грудня 2010 року.

Встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 була виготовлена приватним підприємством «РомЗемПроект».

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, були узгоджені зовнішні межі земельних ділянок сторін в натурі і закріплені існуючою огорожею та межовими знаками, що підтверджується актами встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та передачі межевих знаків на зберіганні землевласнику від 26 вересня 2005 року ОСОБА_3 та від 15 листопада 2010 року ОСОБА_4

Згідно з актом від 03 грудня 2013 року № 59 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного головним спеціалістом-інспектором державної інспекції сільського господарства України в Сумській області, ОСОБА_4 зніс дерев'яну огорожу, за якою було закріплено межу між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_3, та побудував паркан з металопрофільних листів з влаштуванням під ним бетонного фундаменту.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-IV передбачено, що у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, вирішують органи місцевого самоврядування.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.

Відновлення та визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відноситься до робіт з землеустрою та може виконуватись тільки юридичними або фізичними особами, які отримали відповідну ліцензію на проведення таких робіт.

З акту комісії з розгляду земельних спорів виконавчого комітету Роменської міської ради від 29 серпня 2013 року № 25 вбачається, що між власниками суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір з приводу розташування нової огорожі при її будівництві замість старої дерев'яної огорожі, яка була зруйнована та за якою була визначена межа між їх земельними ділянками. Під час розгляду зазначеного спору, член комісії з розгляду земельних спорів Бовт С.О., який є головним спеціалістом Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області, зазначав, що в обох землекористувачів встановлені межі, є державні акти про право власності на земельні ділянки і, якщо вони не згодні з межами, то потрібно звернутися до організації, яка має відповідну ліцензію. Комісія вирішила надати відповідне письмове роз'яснення ОСОБА_3

Під час апеляційного розгляду головний спеціаліст Держгеокадастру в Роменському районі Сумської області Бовт С.О., який підписав акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та передачі межевих знаків на зберігання землевласнику ОСОБА_3 від 26 вересня 2005 року, пояснив, що на час встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_3 між її земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_4 існувала дерев'яна огорожа по якій і було встановлено межу. Також пояснив, що між цією огорожею та сараєм «Б» на земельній ділянці ОСОБА_3 існував вільний прохід.

Таким чином, апеляційний суд, встановивши, що дії ОСОБА_4 по будівництву нового паркану, без відновлення в установленому порядку знищеної межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_3 порушують права останньої як суміжного землевласника, дійшов правильного висновку про те, що права позивачки підлягають захисту шляхом зобов'язання ОСОБА_4 демонтувати металевий паркан з фундаментом під ним, що розділяє земельні ділянки сторін.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_4 відновити вигрібну яму вбиральні «У», апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення такої вимоги, так як належних доказів того, що саме ОСОБА_4 зруйнував належну їй вбиральню та залив вигрібну яму вбиральні бетоном, позивачкою суду не надано.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 квітня 2015 року № 199/267 згідно з даними відповідних технічних документацій, яка виготовлялась для отримання державних актів на право власності на земельну ділянку, встановлено, що межа земельної ділянки, належної ОСОБА_4 та межа земельної ділянки належної ОСОБА_3 не перетинаються. Відповідно до даних обмінних файлів межа земельної ділянки належної ОСОБА_4 та межа земельної ділянки належної ОСОБА_3 перетинаються на величину 0,12 м в куті позначеному літ. «Г» кадастрового плану земельної ділянки належної ОСОБА_3, площа перетину складає 0,08 кв. м. Місцезнаходження, конфігурація, площі та розміри земельних ділянок, належних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно з даними Державного реєстру земель та Державного земельного кадастру не відповідають фактичному використанню цих земельних ділянок.

Згідно з п. 3.10. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських неодиничних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах обласних центрах та містах обласного підпорядкування 0,1 м.

Таким чином, згідно з технічною документацією межі земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перетинаються, а згідно з даними обмінних файлів площа перетину цих земельних ділянок складає 0,08 кв. м, що не свідчить про порушення прав позивачки як суміжного землевласника, так як площа цього перетину є зовсім незначною та не впливає на загальну площу земельних ділянок сторін. Крім того Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 передбачена можливість виправлення помилок у документації із землеустрою, про що також зазначив у своїх поясненнях представник Держгеокадастру у Роменському районі Сумської області Бовт С.О.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович