Справа № 133/2246/15-ц Провадження № 22-ц/772/1982/2017Головуючий в суді першої інстанції Городівський А. А.
Категорія Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

представника заявника ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за поданням відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Козятинського міскрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року,

встановила:

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області Аніцька Ю.В. звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань.

Подання обгрунтовувала тим, що на виконанні у відділі ДВС Козятинського МРУЮ Вінницької області знаходиться виконавче провадження відкрите 17.02.2015 року на підставі виконавчого листа № 2-4118/10 від 22.01.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» грошових коштів в сумі 1 658 976 (один мільйон шістсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят шість) гривень 45 копійок.

Враховуючи, що добровільно боржник відмовляється виконувати рішення суду, ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань, при цьому державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, просила тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року подання державного виконавця ВДВС Козятинського міськрайонного управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено громадянку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючу АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання нею своїх зобов'язань в частині сплати боргу на користь ПАТ КБ «Надра» в сумі 1 658 976 (один мільйон шістсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімдесят шість) гривень 45 копійок покладених на неї рішенням суду на підставі виконавчого листа № 2-4118/10 від 22.01.2014 року, виданим Ленінським районним судом м. Вінниця.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу ДВС Козятинського МРУЮ у Вінницькій області та обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив із того, що боржник має невиконані зобов'язання по сплаті заборгованості в сумі 1 658 976, 45 грн., покладених на неї судовим рішенням.

Проте погодитись із таким висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону України від 4 листопада 2010 року "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядають подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Статтею 377-1 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналізуючи вказані вимоги законодавства, застосування тимчасового обмеження у праві виїзду можливе не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, старший державний виконавець відділу ДВС Козятинського МРУЮ у Вінницькій області не надав доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи ухилявся умисно боржник від вчиненя виконавчих дій.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд першої інстанції зазначених обставин належним чином не перевірив та зробив передчасний висновок про необхідність застосування до ОСОБА_3 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Козятинського міскрайонного суду Вінницької області від 31 серпня 2015 року скасувати.

Передати питання про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий:/підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом: