Справа № 351/1877/16-ц
Номер провадження №2/351/233/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Калиновського М.М.

з участю: секретаря Нагірняк В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про втрату права на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилими приміщеннями в житловому будинку по АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2016 року йому належить житловий будинок по АДРЕСА_1. В даному будинку, також зареєстрований ОСОБА_3, який являється племінником його померлої дружини, ОСОБА_5 та яка, за проханням останнього, як колишня власниця, зареєструвала відповідача у належному йому житловому будинку. На даний час в позивача виникла потреба у оформленні субсидії, однак відповідач у вищезазначеному господарстві не проживає і добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає. Тому просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилими приміщеннями в житловому будинку по АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві . Позивач зазначив, що відповідач з моменту реєстрації в даному будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Відповідач пояснив, що у спірному будинковолодінні зареєстрований з 2012 року. З того часу і проживав в даному будинку, однак після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. його тітки ОСОБА_5, яка була власником будинку, позивач почав чинити перешкоди у користуванні житлом, а саме: поміняв замки на дверях, тому він змушений був залишити даний будинок.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який працює на посаді голови Заболотівської селищної ради, суду пояснив, що зі слів відповідача йому відомо що між сторонами існують неприязні відносини через які, відповідач не проживає у спірному будинковолодінні, оскільки позивач чинить йому перешкоди. Також зазначив, що відповідач проживав у спірному будинку. У господарстві ОСОБА_8 особисто не був.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що зі слів ОСОБА_3 їй відомо, що ОСОБА_1 не допускає останнього проживати у спірному будинку. Останній раз була у даному господарстві у червні 2015 року. До того часу бачила ОСОБА_3 у будинку.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

На підставі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків , встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своє власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4. є її чоловік ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна ОСОБА_8 є власником житлового будинку АДРЕСА_1

На підставі Акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї від 21.07.2016р., сімя ОСОБА_1 по вул. АДРЕСА_1 складається з двох чоловік: позивача та ОСОБА_3, який зареєстрований по даній адресі, але не проживає ( а.с. 6).

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім"ї, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований АДРЕСА_2 але проживає по АДРЕСА_1

Згідно норм ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Зі змісту ст. 405 ЦК України слідує, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в іх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_1 діючому законодавсту України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник будинку, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв"язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_3, який понад рік не проживає за вказаною адресою, його речей там немає. Через те, що відповідач в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знявся, позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Причини відсутності відповідача не є поважними, домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинокм за адресою: селище Заболотів, вул. Стуса, 29, Снятинського району, Івано-Франківської області.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 72 ЖК України, ст.ст. 15, 405 ЦК України, керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 77, 209, 212-214, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 який на праві власності належить ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Калиновський М.М.