У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 році публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 27 лютого 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 765 Євро зі сплатою 8,5 % річних за користування кредитом на строк до 27 лютого 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, а з ОСОБА_3 - договір застави, предметом якого є автомобіль Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань утворилась кредитна заборгованість.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «Надра» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 11 вересня 2014 року в розмірі 44 335 Євро 18 центів, з яких: 5 735Євро 41 цент - заборгованість за кредитом, 2 858Євро 81 цент - заборгованість запроцентами за користування кредитом, 1 272 Євро 04 центи -комісія, 34 468Євро 92 центи - пеня.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра», суд першої інстанції виходив із того, що банк звернувся з позовом до ОСОБА_3 поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки останній платіж внесено 20 серпня 2010 року, строк дії кредитного договору закінчився у лютому 2011 року, а позов ПАТ КБ «Надра» пред'явило лише у жовтні 2014 року. З вимогою до поручителя банк звернувся після шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з чим порука припинилась.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що позовні вимоги банку заявлені поза межами строку позовної давності та шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, а залишення раніше пред'явленого позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 27 лютого 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 765 євро зі сплатою 8,5 % річних за користування кредитом на строк до 27 лютого 2011 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки, а з ОСОБА_3 - договір застави, предметом якого є автомобіль Chevrolet Aveo, номерний знак НОМЕР_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань утворилась кредитна заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

За нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, у силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року № 6-2170цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Так, апеляційний суд обґрунтовано визначив, що мало місце порушення відповідачем умов кредитного договору, що полягало у невиконанні договірних зобов'язань у визначений договором строк.

Разом з тим суд не врахував, що здійснення останньої операції по рахунку ОСОБА_3 на погашення кредиту відбулось 20 березня 2012 року у розмірі 34 Євро 41 цент, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, не надав йому належної правової оцінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

У ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте апеляційний суд не перевірив доводи позивача щодо сплати 20 березня 2012 року останнього платежу за кредитним договором особисто ОСОБА_3, а його мати здійснювала лише купівлю валюти замість сина, що не суперечить законодавству та умовам кредитного договору, оскільки стороною договору є саме ОСОБА_3 не надав їм належної правової оцінки.

Упорушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув,не встановив належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставинта дійшов передчасного висновку про застосування позовної давності в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3

За таких обставин ухвала апеляційного суду в частині вирішення позову ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Щодо оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то під час розгляду справи в цій частині судами не були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом установлено, що кредитним договором визначено кінцевий строк повернення кредиту - 18 лютого 2011 року, з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося 8 жовтня 2014 року, отже, до поручителя, ОСОБА_4, банкзвернувся після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, в цій частині відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336-338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик