Єдиний унікальний номер 448/730/17
Провадження № 2/448/514/17
У Х В А Л А

21.07.2017 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Білоус Ю.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 23.06.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу житлового будинку по вул.Івасюка, 15 в м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, що посвідчений 07.10.2015року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №2454, а також визнати за нею (ОСОБА_1В.) право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 04.11.2002року.

Ухвалою судді від 21.07.2017 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення даного позову, шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок по вул.Івасюка, 15 в м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області, що належить відповідачу ОСОБА_2

Свої вимоги щодо забезпечення позову мотивує тим, що відповідач має намір відчужити даний житловий будинок, тому існують підстави вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду, у випадку задоволення її позову.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проаналізувавши матеріали справи та підстави поданої заяви, вважаю, що у задоволенні такої слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 ст.151 ЦПК України зазначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Цивільно-процесуальним законом визначено обов'язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Заявником у відповідній заяві про забезпечення позову не вказано на наявність конкретних причин, у звязку з якими він просить заборонити вчиняти будь-які дії зі спірним майном, а також не вказано на наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, як і не обґрунтовано, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову, як просить заявник заборонити вчиняти будь-які дії зі спірним майном, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наведені заявником підстави для забезпечення позову є формальними припущеннями, які зроблені виходячи з практики взаємовідносин, які виникають між сторонами у даній категорії справ.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства та враховуючи роз'яснення Верховного Суду України, при вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Всупереч вищевказаним положенням ст.ст.10, 60 ЦПК України до заяви про забезпечення доказів заявником не додано документів чи інших доказів, які б підтверджували причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, зокрема, доказів, що підтверджують наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, оскільки заявник у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України ухилилася від доведення обставин на підтвердження своїх вимог, суд на даний час не находить законних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5, Судововишнянська міська рада Мостиського району Львівської області, про визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Копію даної ухвали направити заявнику.

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала набрала законної сили « » 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус