Справа № 459/449/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4641/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» Червоноградської міської ради Львівської області, з участю третьої особи директора комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» Червоноградської міської ради Львівської області, про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання надати вичерпні, повні, достовірні, вмотивовані та обґрунтовані відповіді на його заяви та інформаційні запити, зобовязання до негайного виконання даного рішення та подачі звіту про виконання судового рішення,-

встановила:

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до КП «Червонограджитлокомунсервіс» Червоноградської міської ради Львівської області, з участю третьої особи директора комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» Червоноградської міської ради Львівської області, про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання надати вичерпні, повні, достовірні, вмотивовані та обґрунтовані відповіді на його заяви та інформаційні запити, зобовязання до негайного виконання даного рішення та подачі звіту про виконання судового рішення, з врахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 12.04.2016 року та від 22.12.2016 року просив визнати незаконними дії та бездіяльність, зобов»язати вчинити певні дії посадових осіб КП «Червонограджитлокомунсервіс», зобовязати надати вичерпні, повні, достовірні, вмотивовані та обґрунтовані відповіді на його заяви та інформаційні запити, зобовязати до негайного виконання даного рішення та подачі звіту про виконання судового рішення (а.с. 1-3, 52-54, 151-152) .

Вимоги обґрунтовує тим, що він звертався до відповідача і третьої особи з заявами від 11.02.2013 року, 19.08.2013 року, 16.09.2015 року, 03.11.2015 року, 24.11.2015 року, інформаційним запитом від 21.01.2016 року, отримані відповіді на які позивач вважає неповними і невмотивованими на поставлені ним запитання, тому він звернувся з даним позовом до суду.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року у позові відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що відповідач не надав відповіді на його інформаційні запити в межах пяти днів, чим порушив його право на доступ до публічної інформації, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей необхідних для реалізації своїх прав.

Крім цього, на думку апелянта відповідач дав відповіді не на всі інформаційні запити про отримання публічної інформації.

Зазначає, що на КП «Червонограджитлокомунсервіс» поширюються положення ЗУ «Про доступ до публічної інформації», оскільки теж являється розпорядником інформації, як субєкт господарювання.

Покликається на те, що відмова у доступі до інформації, приховування її, або незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення, можуть бути оскарженні до суду, тому вважає, що заперечення відповідача на позовну заяву є безпідставним, так як третя особа та відповідач порушували чинне законодавство України не надаючи повні вичерпні та мотивовані відповіді.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог..

Позивач ОСОБА_2, представник відповідача КП «Червонограджитлокомунсервіс» та третя особа директор КП «Червонограджитлокомунсервіс»,будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток (а.с. 210-212), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач надав позивачу відповіді на всі його скарги, заяви, інформаційні запити.

Також суд звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2, обираючи спосіб захисту свого права та покликаючись на п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, не врахував та не навів доводів в тій частині, що директор КП «Червонограджтитлокомунсервіс» є органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, так як директор КП «ЧЖКС» є керівником комунального підприємства найнятим органом місцевого самоврядування, отже відповідно не є субєктом правовідносин, описаних у п.10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Крім цього, суд вказав, що КП «ЧЖКС» є комунальним підприємством і не є субєктом владних повноважень, тому не є розпорядником та володільцем публічної інформації.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду, однак таке не є підставою для задоволення скарги та позовних вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регулює конкретні цивільні правовідносини.

Звернувшись з позовом про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання надати вичерпні, повні, достовірні, вмотивовані та обґрунтовані відповіді на його заяви та інформаційні запити, зобовязання до негайного виконання даного рішення та подачі звіту про виконання судового рішення, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обґрунтовуючи свої доводи позивач покликався на п. 10 ч.2 ст.16 ЦК України, за яким можна визнати незаконним рішення органу державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхньої посадової чи службової особи, однак директор КП «ЧЖКС» є керівником комунального підприємства, найнятим органом місцевого самоврядування, тому не є субєктом правовідносин, описаних у п. 10 ч. 2 ст.16 ЦК України.

В свою чергу, позов ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що бездіяльність відповідачва КП «Червонограджитлокомунсервіс» порушують, на думку позивача, вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес є ЗУ «Про доступ до публічної інформації».

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (стаття 1 Закону).

Розпорядники інформації для цілей цього Закону визначені ст. 13.

Стаття 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає осіб, які несуть відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Для правильного вирішення справи, що розглядається, суду необхідно з'ясувати чи є відомості, надання яких вимагав ОСОБА_2 публічною інформацією у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», чи є відповідач розпорядником публічної інформації та чи порушено діями або бездіяльністю відповідних осіб права позивача, про що заявлено в позові.

Встановлення цих обставин, з урахуванням доводів позивача та визначеного ним предмету і підстав позову та суб'єктного складу учасників процесу буде відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як розяснено у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» від 29.09.2016 № 10, відповідно до частини першої статті 63 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління (частина перша статті 78 ГКУ).

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами (частина друга статті 78 ГКУ).

Відповідно до частини третьої статті 78 ГКУ майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до частини першої стаття 140 ГКУ джерелами формування майна суб'єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Відтак у силу частини п'ятої статті 6 Закону № 2939-VI доступ до інформації щодо розпорядження комунальним підприємством комунальним майном, зокрема, інформація про використання коштів, розподіл доходів від надання послуг (продукції, товарів), виплати заробітної плати працівникам, використання вкладів та дотацій з бюджетів, інші витрати, та прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно, може бути обмежено лише за умов, передбачених частиною п'ятою статті 6 Закону № 2939-VI.

У цьому контексті така інформація є суспільно необхідною, а комунальні підприємства є її розпорядниками відповідно до пункту 4 частини другої статті 13 Закону № 2939-VI (додатково щодо суспільно необхідної інформації йдеться у пункті 6.4)

Разом з цим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту; у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація є відкритою крім випадків, встановлених законом. Дія вказаного Закону не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Враховуючи те, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги», тому запити позивача були розглянуті в порядку та строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян», що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

З урахуванням вищенаведених положень закону та належного реагування відповідача на запити позивача, надання ними наявної у них інформації, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_3