Справа № 285/1154/17
провадження у справі № 2/0285/931/17
17 липня 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:
позивач: ОСОБА_1 неприбула
відповідач: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не прибули
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, -
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду і зазначеним позову, у якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що у 1997 році вона зі своїм малолітнім сином з дозволу власників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вселилась у квартиру АДРЕСА_1, а у листопаді 1998 року за домовленістю з власниками позивач зареєструвалась у зазначеній квартирі строком на один рік з умовою сплати комунальних послуг та проведення поточного ремонту. Після цього власники квартири забрали із житла свої особисті речі і від того часу позивач їх більше не бачила, не спілкувалась з ними, місце перебування власників квартири позивачу невідоме. У квітні 2010 року через несправність телевізора у квартирі сталася пожежа, після якої ОСОБА_1 зробила капітальний ремонт у квартирі, із заміною підлоги, вікон та дверей. З часу вселення до квартири у 1997 році по теперішній час ОСОБА_1 продовжує проживати у цьому житловому приміщенні, тобто добросовісно та відкрито володіє цим нерухомим майном більше 19 років, постійно сплачує комунальні послуги, з ОСОБА_1 укладено договори про надання відповідних послуг, позивач продовжує здійснювати поточний ремонт квартири. У звязку з тим, що позивач не є власницею квартири, вона позбавлена можливості бути членом ОСББ «Наш дім», а тому позбавлена можливості укласти договір на обслуговування квартири, що порушує її право на користування житлом. Крім того, квартира потребує капітального ремонту та значних вкладень, а невизначеність з юридичною долею цього майна не дає позивачу можливості це зробити.
В судовому засіданні 3.07.2017 року позивач підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, позивач пояснила, що ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 її дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вирішили змінити своє місце проживання та виїхали з квартири АДРЕСА_1. У 1997 році, за згодою відповідачів, ОСОБА_1 стала проживати у цій квартирі та зареєструвалася у ній. Проводила поточні ремонти квартири та сплачує комунальні послуги по день звернення до суду із зазначеним позовом. У спірну квартиру її власники приїздили лише двічі, після чого позивач їх більше не бачила, куди саме виїхали відповідачі, ОСОБА_1 невідомо. Анкетних даних власників квартири (число, місяць, рік народження) ОСОБА_1 невідомі. Позивач зазначає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 померли, однак позивачу невідомо де саме і коли вони померли. На момент останньої зустрічі із ОСОБА_3 їй виповнилось близько 70 років.
17.07.2017 року позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про подальший розгляд справи за її відсутності у звязку з поганим станом здоровя, позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не прибули повторно, про час і місце судового розгляду були повідомлені вчасно та належним чином (оголошення у пресі), однак про причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за їх відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавали.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 8.02.1993 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується довідками КП «Новоград-Волинське МБТІ» (а.с. 6, 158).
24.11.1998 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
13.04.2000 року в зазначеній квартирі сталася пожежа, в результаті чого квартира повністю пошкоджена, знищено домашнє майно (а.с. 7).
15.05.2000 року між ОСОБА_1 та Новоград-Волинським виробничим управлінням водопрововідно-каналізаційного господарства укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення спірної квартири (а.с. 10).
31.08.2000 року між ОСОБА_1 та ВАТ ЕК «Житомиробленерго» укладено договір про користування електричною енергією за місцем розташування спірної квартири (а.с. 115, зворот).
26.04.2001 року між ОСОБА_1 та ОПТМ «Новоград-Волинськтеплокомуненерго» укладено договір про надання послуг теплопостачання спірної квартири (а.с. 8).
Позивач сплачує комунальні послуги за водопостачання та водовідведення, теплопостачання, постачання електроенергії, газопостачання спірної квартири (а.с. 13-19, 25-107), а також сплачує послуги з надання кабельного телебачення по вищевказаній адресі (а.с. 20-24).
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є сусідкою позивача. Після смерті ОСОБА_4, інші співвласники виїхали із спірної квартири. ОСОБА_3 покинула місце проживання квартири у віці близько 65 років. Свідок підтвердила, що позивач з 1997 року добросовісно та відкрито користується спірною квартирою та проживає у ній.
Свідок ОСОБА_6 підтвердила, що позивач з 1997 року відкрито користується спірною квартирою, власників квартири свідок ніколи не бачила. У квартирі була пожежа, позивач здійснювала ремонт квартири.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою позивача. Місце перебування власників квартири свідку невідоме. Підтвердила, що позивач з 1997 року відкрито користується спірною квартирою.
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є сусідом позивача. Підтвердив, що позивач з 1997 року відкрито користується спірною квартирою.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
У п.п. 9, 10 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
? володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
? володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
? володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).
У інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року головам апеляційний судів, міста Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне:
? право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року;
? задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;
? за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;
? відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності;
? у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи предявлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності.
В аналогічних справах суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2016 року (№ рішення в ЄДРСР 64004267) суд зазначив, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав визнання права власності за позивачем на майно за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісними набувачами в розумінні ст. 344 ЦК України. Так, під час користування частиною квартири, що належить на праві власності особі, позивачу було достовірно відомо про те, що зазначена частка будинку належить іншій особі на праві власності.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2016 року (№ рішення в ЄДРСР 61689460) суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, зазначив, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивач не є особою, в розумінні ст. 344 ЦК України, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним, оскільки під час користування частинами будинку позивачу було достовірно відомо про те, що зазначена частка будинку належить іншій особі на праві власності.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 червня 2016 року (№ рішення в ЄДРСР 58248059) суд касаційної інстанції керувався тим, що суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що в діях позивача відсутні ознаки добросовісності володіння, оскільки квартира належить іншій особі на праві власності, про що позивачу відомо.
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 квітня 2016 року (№ рішення в ЄДРСР 58045308) суд касаційної інстанції посилався на те, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову про визнання права власності за набувальною давністю, дійшли до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, тому позивач не є добросовісним володільцем будівлі, так як вона завжди знала, що вказана спірна будівля належить іншій особі .
В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 квітня 2016 року (№ рішення в ЄДРСР 57067518) суд касаційної інстанції виходив з того, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки останній не є добросовісним набувачем в розумінні ст. 344 ЦК України, крім того під час користування частиною будинку позивачу було достовірно відомо про те, що зазначена частка будинку належить іншій особі на праві власності.
Як встановлено в судовому засіданні, позивач знала, що спірна квартира належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з дозволу яких ОСОБА_1 вселилась у зазначене житлове приміщення, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірне майно за набувальною давністю, оскільки ОСОБА_1 не є особою, в розумінні ст. 344 ЦК України, як добросовісний набувач.
Крім того, суд враховує вимоги ст. 41 Конституції України, відповідно до змісту якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічний принцип непорушності права власності закріплений і в ст. 321 ЦК України.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що власники спірної квартири померли. Відповідно до листа Новоград-Волинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 7.07.2017 року актові записи про смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відсутні (а.с. 176). Відповідно до відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 11.07.2017 року надати інформацію щодо заведення спадкових справ до майна померлих ОСОБА_2, ОСОБА_4 неможливо, оскільки пошук інформації про наявність або відсутність у Спадковому реєстрі заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину здійснюється за датою смерті спадкодавця, яких державній нотаріальній конторі надано не було (а.с. 177). Позивачу невідомі дати смерті власників квартири, а матеріали зазначених даних не містять.
Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити..
Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 174, 208, 209, 212215, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 321, 344 Цивільного кодексу України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду складено в повному обсязі та підписано 19 липня 2017 року.

Суддя Т.Б. Сташків