Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2017 року Подільський районний суд міста Києва

в складі:

головуючого - судді - Неганової Н.В.

при секретарі - Савіцькому Я.Ю., Якимович К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та річних процентів за прострочення грошового зобов'язання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір, за яким сторони домовились до 12.10.2011 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_2. Відповідно до п.1 попереднього договору вартість земельної ділянки становить 2 280 000 гривень. Пунктом 2 цього договору встановлено, що ОСОБА_1 попередньо оплачує вартість земельної ділянки у сумі 2 280 000 гривень, що є авансом, сплаченим до підписання договору. Позивач зазначає, що умови попереднього договору були порушені і договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений не був, аванс не повернутий. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року по цивільній справі №758/6319/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 попередньо оплачену вартість земельної ділянки за попереднім договором від 12.08.2011 року у розмірі 2 280 000 гривень. Позивач вважає, що стягненню з відповідачки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України також підлягають інфляційні втрати в розмірі 1 720 042 гривні 73 копійки та 3% річних в розмірі 204 637 гривень 81 копійка. ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь три проценти річних в розмірі 204 637 гривень 81 копійка та інфляційні втрати в розмірі 1 720 042 гривні 73 копійки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з тих же підстав, просив позов задовольнити.

Представники відповідачки в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, а також скасувати заходи забезпечення позову.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.18 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Отже, право вимагати відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника виникає у випадку неправомірного користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як встановлено в судовому засіданні, 12.08.2011 між ОСОБА_2, від імені якої діяла ОСОБА_3, та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Насобіною Г.О. та зареєстрований у реєстрі за №2104 (а.с.8-9-копія договору).

Відповідно до п.1 указаного договору сторони домовились до 12.10.2011 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0618 га, кадастровий номер НОМЕР_2, за ціною 2 280 000 гривень.

Відповідно до п.2 попереднього договору ОСОБА_1 попередньо сплатив ОСОБА_2 вартість земельної ділянки у сумі 2 280 000 гривень, що є авансом (завдатком), сплаченим до підписання договору.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що відповідачка у визначений попереднім договором строк не виконала взяті на себе зобов'язання щодо укладення основного договору, а також не повернула переданий позивачу аванс у розмірі 2 280 000 гривень.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року по цивільній справі №758/6319/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 попередньо оплачену вартість земельної ділянки за попереднім договором від 12.08.2011 року в розмірі 2 280 000 гривень.

Позивач вважає, що, оскільки судом було стягнуто з відповідачки суму авансу без урахування інфляційних витрат та 3% річних, з ОСОБА_2 підлягають стягненню відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати та три проценти річних за період з 04.12.2012 року по 30.11.2015 року.

Проте, з такими доводами позивача погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016 року по цивільній справі №758/6319/14-ц скасовані рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.09.2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 02.12.2015 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.163-167-копія ухвали).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року по цивільній справі №758/6319/14-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення суми авансу за попереднім договором відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2017 року по цивільній справі №758/6319/14-ц рішення Подільського районного суду м. Києва від 12.01.2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 про стягнення суми авансу за попереднім договором відмовлено.

У вказаному рішенні зазначено, що виконання попереднього договору було обумовлене змістом умови про строк укладення основного договору до 12.10.2011 року, а останній було укладено між сторонами 29.09.2011 року, тобто в строк, визначений попереднім договором. Крім того, матеріали справи свідчать про те, що за домовленістю сторін купівля спірної земельної ділянки відбувалася у два етапи зі сплатою сум, вказаних як у попередньому договорі, так і в договорі купівлі-продажу.

Виходячи з вищевикладених обставин, доводи позивача щодо порушення відповідачкою умов попереднього договору від 12.08.2011 року не знайшли свого підтвердження. Обов'язок відповідачки щодо повернення суми авансу відсутній, а тому немає правових підстав для стягнення з неї інфляційних втрат та трьох процентів річних.

З огляду на викладене, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2016 року накладено заборону проводити будь-які дії по відчуженню належного на праві власності ОСОБА_2 нерухомого майна - земельної ділянки №29, кадастровий номер: НОМЕР_3, площею 0.0826 га по АДРЕСА_2, а також арешт на автомобіль «Opel Combo», 2007 року випуску.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі наведеного, ст.ст.11, 16, 509, 526, 625 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 79, 88, 154, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та річних процентів за прострочення грошового зобов'язання відмовити.

Скасувати накладені ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2016 року заборону проводити будь-які дії по відчуженню належного на праві власності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, нерухомого майна - земельної ділянки №29, кадастровий номер: НОМЕР_3, площею 0.0826 га по АДРЕСА_2, а також арешт на автомобіль «Opel Combo», 2007 року випуску.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. В. Неганова