Провадження№2/235/1424/17
Справа №235/2846/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2017 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, про виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, про виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Покровськ, вул. Попова,9. В даному домоволодінні зареєстрований та періодично проживає її колишній співмешканець, що є відповідачем у даній справі. У звязку з неналежною поведінкою відповідача, яка виявилась в тому, що останній не сплачує комунальні послуги, орендну плату за користування належним позивачці житлом, постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями, тобто своїми діями перешкоджає їй користуватися власністю, просить виселити ОСОБА_3 з домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Покровськ, вул. Попова, 9 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що перебував у фактичних шлюбних відносинах з 2004 року по 07.02.2014 року з позивачкою по справі., Оскільки вносив свої особисті гроші у покупку житлового будинку, в його ремонт просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є головою квартального комітету. Позивака неодноразово зверталась до неї за допомогою прийняти будь-які заходи впливу до її співмешканця, відповідача по справі, оскільки останнім постійно вчинялись сварки, відповідач наносив позивачці тілесні ушкодження. Останній раз позивачка зверталась до неї 18.07.2016 року та 22.07.2016 року, вона приходила та проводила бесіду з відповідачем.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по справі. Відповідач постійно вчиняє сварки, наносить позивачці побої, останній раз їй відомо про такі конфлікти 07.05.2017 року та 06.07.2017 року.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, свідків , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка по справі є власницею домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Красноармійськ, вул. Попова,9 ( а. с. 9).

Згідно запису з домової книги відповідач по справі ОСОБА_3 значиться зареєстрованим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 7-8).

27.07.2015 року відповідач по справі ОСОБА_3 завдав позивачці по справі тілесні ушкодження, які за ступенів тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень . Вироком Красноармійського міськрайонного суду від 20.10.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення. Передбаченого за ст. 125 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ( а. с. 10-11).

Як вбачається х матеріалів справи , починаючи з вересня 2016 року по травень 2017 рік позивачка по справі неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки відповідача, до останнього були прийняті заходи профілактичного характеру ( а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Слід зазначити, що особа визнається членом сімї за одночасної наявності двох умов ведення спільного господарства і постійного проживання члена сімї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сімї власника житлового приміщення.

Якщо ці особи перестали бути членами сімї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обовязки, як власник і члени його сімї.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на ст. 116 ЖК України, просить усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом виселення відповідача з квартири, оскільки останній постійно порушує правила співжиття та робить неможливим проживання разом з нею в одному будинку.

Суд звертає увагу на те, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач був вселений в житловий будинок , що належить на праві власності позивачці, з її згоди, зареєстрований в ньому з 21.03.2008 року, набув статусу члена сімї, оскільки сторонами підтверджено в судовому засіданні факт їх сумісного проживання однієї сімєю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття, роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобовязано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Як встановлено в судовому засіданні позивачка неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ, суду, голови квартального комітету про притягнення відповідача до кримінальної , адміністративної відповідальності. Вироком суду від 20.10.2015 року відповідача засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України, до відповідача також були застосовані заходи громадського впливу проведення профілактичної бесіди працівниками поліції ( а. с. 14) та головою квартального комітету ОСОБА_4 Вказані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не спростовані відповідачем по справі.

Факт неправомірної поведінки відповідача по відношенню до позивачки підтверджено також поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні, а також поясненнями самого відповідача.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що вимоги про його виселення не підлягають задоволенню у звязку з тим, що ним були безпосередньо внесені гроші на придбання вказаного будинку, суд не приймає до уваги, оскільки поділ житлового будинку, визнання на нього права власності, в даному випадку не є предметом розгляду справи.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317,319,391 ЦК України, ст. 116 ЖК України, ст.ст. 6, 10,11, 213,214,215,216,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Виселити ОСОБА_3 з домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Покровськ Донецької області, вул. Попова,9 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: