"10" жовтня 2017 р. Справа № 363/715/17
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Баличевої М.Б..

при секретарі Кашоїди М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року позивач звернувся до суду із названим позовом у якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 у квартирі № 71 будинок 65 А по вул. Соборній у с. Димер Вишгородського району Київської області.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2009 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбу відділом РАЦС Оболонського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 04.05.2015 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання малолітнього сина. Перебуваючи у шлюбі їх родина проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить його матері ОСОБА_4 на праві власності. На даний час сторони не підтримують шлюбно сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Відповідачка з лютого 2016 року до даного часу за вищевказаною адресою не проживає, місце свого перебування не повідомляє. Їх син, ОСОБА_3 фактично проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: квартира № 71 будинок 65 А по вул. Соборній у с. Димер Вишгородського району Київської області. В зазначеній квартирі належний санітарний та будівельно технічний стан, ремонт, обладнана меблями та побутовою технікою. Мати позивача, та бабуся дитини піклується про свою родину, дуже часто відвідує, надає допомогу у догляді за дитиною. Дитина фізично та розумово розвинена відповідно до свого віку, доглянута, охайна, вдягнена та харчується згідно з сучасними вимогами, відвідує дитячий садок, а у разі потреби малолітній ОСОБА_3 отримує медичну допомогу в дитячій поліклініці за місцем проживання позивача. Позивач також зазначив, що він характеризується позитивно, фізично та психологічно здоровий, офіційно працевлаштований та працює в Київському метрополітені, має регулярний високий дохід, зручний робочий графік, а тому в нього багато вільного часу для занять та відпочинку з дитиною, прогулянок на свіжому повітрі, у парку, відвідання культурних заходів. Між батьком, дитиною та бабусею склались добрі стосунки, дитина проживає в стані психологічного комфорту. Натомість у відповідачки, у власності житла, постійного місця проживання та регулярного доходу немає. Належних умов для проживання та виховання дитини ОСОБА_2 не створено, хоча вона отримує аліменти з позивача на утримання їх сина. З їх дитиною відповідачка практично не спілкується, не дивлячись на те, що їх спілкуванню ніхто не заважає. Оскільки згоди між ним та ОСОБА_2 щодо місця проживання їх дитини не досягнуто, змушений звернутись до суду з вказаним позовом.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала, та просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Проти постановлення заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом оголошення про її виклик до суду у пресі, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала.

Представник третьої особи служби у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання не зявилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення.

10 жовтня 2017 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюбу відділом РАЦС Оболонського районного управління юстиції м. Києва, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія 1-БК № 118165, актовий запис № 1295 (а.с. 14).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 04.05.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 16).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками дитини (а.с. 15).

Також, згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04.05.2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Перебуваючи у шлюбі родина ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, яка належить матері позивача ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 23.04.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 513, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та технічним паспортом на вказану квартиру та довідкою форма № 3 виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 22.04.2016 року № 553/02-34 (а.с. 7,8, 9-13, 17-18).

Актом депутата Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області 03.02.2016 року під час обстеження квартири АДРЕСА_1 було встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично з 10.02.2016 року по даний час в квартирі не проживає (а.с. 19-20).

З характеристики виданої КП «Київський метрополітен» від 13.04.2016 року видно, що ОСОБА_1 працює в електродепо «Оболонь» з 2003 року, та за час своє роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, порушень трудової та адміністративної дисципліни немає (а.с. 21).

Відповідно до довідки № 56 від 25.01.2017 року виданої КП Київський метрополітен структурний підрозділ електродепо «Оболнь» видно, що ОСОБА_1 дійсно працює у вказаному підприємстві з 30.05.2005 року та має постій дохід (а.с. 22).

Крім того, відповідно до довідки ДНЗ Центр розвитку дитини «Орлятко» від 19.01.2017 року № 1 видно, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно відвідує дитячий садок з 06.09.2016 року і по даний час (а.с. 23).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 20.03.2017 року відповідачку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: квартира АДРЕСА_1 з її зняттям з реєстраційного облік (а.с. 57).

Актом обстеження умов проживання та виховання дітей в сім'ї від 10.10.2017 року головним спеціалістом служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської РДА встановлено, що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі своїм батьком ОСОБА_1

Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип статті 6 Декларації з прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2, у власності свого житла, постійного місця проживання та регулярного доходу немає, належних умов для проживання та виховання малолітньої дитини ОСОБА_2 не створено, хоча вона отримує аліменти з позивача на утримання їх сина.

Однак, з боку позивача ОСОБА_1 створені всі умови для комфортного проживання малолітнього сина ОСОБА_3, останній фактично проживає з позивачем за адресою: квартира № 71 будинок 65 А по вул. Соборній у с. Димер Вишгородського району Київської області, в зазначеній квартирі належний санітарний та будівельно технічний стан, ремонт, обладнана меблями та побутовою технікою, дитина фізично та розумово розвинена відповідно до свого віку, доглянута, охайна, вдягнена та харчується згідно з сучасними вимогами, відвідує дитячий садок, а у разі потреби малолітній ОСОБА_3 отримує медичну допомогу в дитячій поліклініці за місцем проживання позивача, ОСОБА_1 характеризується позитивно за місцем роботи, фізично та психологічно здоровий, офіційно працевлаштований, має регулярний високий дохід, зручний робочий графік, дитина на даний час проживає в стані психологічного комфорту, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 з батьком ОСОБА_1 у квартирі № 71 будинку № 65 А по вулиці Соборній у смт. Димер Вишгородського району Київської області.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М.Б. Баличева