Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Євграфової Є.П.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Радомишльського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Радомишльського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 01 жовтня 2015 року на підставі наказу № 36-к працювала на посаді молодшої медсестри палатної Радомишльського психоневрологічного інтернату Житомирської обласної ради.

Наказом від 23 червня 2016 року № 19-к на підставі акта від 21 червня 2016 року та згоди профкому від 23 червня 2016 року її звільнено на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України з посади молодшої сестри палатної, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на неї трудовим договором.

Позивач вважає звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням норм чинного законодавства про працю, оскільки складання акта від 21 червня 2016 року про систематичне невиконання позивачем трудових обов'язків та засідання профспілкового комітету 23 червня 2016 року проводилось без її присутності.

Крім того, відповідачем в наказі від 23 червня 2016 року № 19-к застосовано формулювання та внесено до трудової книжки запис, що не відповідає формулюванню підстав звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України,

а саме: запис про звільнення не містить словосполучення «без поважних причин».

Крім того, згідно наказу від 14 квітня 2016 року № 11-к позивача вже було звільнено з займаної посади. Проте після подання заяви до суду про поновлення на роботі, відповідачем видано наказ від 02 червня 2016 року № 12-к, яким скасовано наказ від 14 квітня 2016 року № 11-к відповідно до якого її було поновлено на посаді молодшої медичної сестри палатної.

Ураховуючи наведене, позивач просила визнати звільнення незаконним, скасувати наказ про звільнення, поновити на посаді молодшої медичної сестри палатної з 23 червня 2016 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 4 000, 00 грн.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня

2016 року рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для звільнення позивача з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України та того, що звільнення було проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

Судом встановлено, що позивач з 18 січня 1983 року була прийнята на роботу в Радомишльський психоневрологічний інтернат Житомирської обласної ради і з 01 жовтня 2015 року займала посаду молодшої медичної сестри палатної.

17 вересня 2015 року наказом № 74-ОС за грубе порушення посадових обов'язків, жорстоке відношення до підопічної - побиття дієздатної підопічної ОСОБА_4, молодшій медичній сестрі палатній ОСОБА_3 було оголошено догану.

Наказом від 11 квітня 2016 року № 45-ОС за грубе порушення посадових обов'язків, передбачених п. п. 2.16, 2.17 Посадової інструкції, доведення до істеричного стану і залишення без обіду підопічної ОСОБА_5, позивачу було оголошено догану.

13 квітня 2016 року наказом № 46-ОС за грубе порушення п. п. 2.5, 2.9, 2.14, 2.18 посадових обов'язків, передбачених інструкцією, за залишення без нагляду підопічних інтернату під час проведення весняно- польових робіт, ОСОБА_3 оголошено догану.

Крім того, встановлено, що наслідком порушення позивачем трудових обов'язків 14 квітня 2016 року є залишення без нагляду підопічних інтернату, які потребують постійного догляду через стан свого здоров'я, що могло призвести до тяжких наслідків. Разом з цим, погіршення стану здоров'я ОСОБА_3 не свідчить про неможливість виконання трудових обов'язків в частині повідомлення керівництва закладу про залишення робочого місця.

Судом встановлено, що скасування відповідачем наказу від 02 червня 2016 року № 11-к про звільнення позивача з роботи 14 квітня 2016 року за п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновлення її на посаді молодшої сестри палатної, оскільки даний наказ був скасований через порушення порядку його винесення - видача позивачу у день звільнення листка непрацездатності.

Про перебування позивача на лікарняному з 14 квітня 2016 року відповідачу стало відомо із відповіді Радомишльської ЦМЛ № 973 від 01 червня 2016 року під час розгляду у суді справи № 289/781/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Радомишльського психоневрологічного інтернату Житомирської обласної ради про поновлення на роботі.

У зв'язку з цим, строк для застосування дисциплінарного стягнення, передбачений ст. 147 КЗпП України за проступок вчинений 14 квітня 2016 року відповідачем пропущено не було.

Наказом від 23 червня 2016 року № 19-к по Радомишльському психоневрологічному інтернату Житомирської обласної ради, на підставі акта комісії інтернату від 21 червня 2016 року та згоди профкому від 23 червня 2016 року, ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України звільнено з посади за систематичне невиконанням обов'язків, покладених на неї трудовим договором.

Зокрема, підставами для застосування даного стягнення є зазначені вищевказані догани та акт комісії інтернату від 21 червня 2016 року про самовільне залишення позивачем 14 квітня 2016 року місця роботи та неповідомлення роботодавця про перебування на лікарняному, чим остання порушила трудові обов'язки. Надати будь-які пояснення з цього приводу позивач відмовилась, про що складений відповідний акт.

Пунктами 2.9, 2.10 Посадової інструкції передбачено, що молодша медична сестра палатна під час чергування повинна знаходитись серед підопічних, перебувати в інших місяцях має право лише при виробничій необхідності та з дозволу відповідної сестри медичної; регулярно обходити свою ділянку роботи під час чергування, не залишаючи своє робоче місце по своїй ініціативі.

Одним із основних завдань молодшої медичної сестри палатної є догляд та нагляд за підопічними інтернату, згідно з настановами лікарів та сестер медичних (п.1.1 Інструкції). Також розділом 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Радомишльського психоневрологічного інтернату Житомирської обласної ради передбачено, що залишення працівниками робочого місця без дозволу безпосереднього керівництва не допускається.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпІІ України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана і звільнення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Згідно роз'яснень даних Пленуму Верховного Суду України в п. 23 зазначеної постанови, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статусу, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку що звільнення було проведено відповідачем у відповідності до вимог чинного трудового законодавства, оскільки позивачем неодноразово була порушена трудова дисципліна, посадові обов'язки не виконувались без поважних причин.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова С.О. Карпенко Г.І. Мостова