АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1581/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
секретарОСОБА_5, ОСОБА_6

за участю:

представника позивача ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

у березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що ОСОБА_8 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписала заяву № б/н від 23 вересня 2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У звязку із неналежним виконанням відповідачкою зобовязань за кредитним договором станом на 29.12.2016 року виникла заборгованість у розмірі 17211,64 грн., у тому числі:

- 4681,17 грн. - тіло кредиту;

- 5856,15 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 5616,62 грн. - заборгованість з пені за користування кредитом;

- 250 грн. - штраф (фіксована частина);

- 807,70 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Встановлено, що 23 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження укладення кредитного договору відповідачкою було заповнено Анкету-Заяву, в якій вказано, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить Договір про надання банківських послуг.

Підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка не підписувала Умови та правила надання банківських послуг і Тарифів банку, а також, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що саме Умови та правила, на які посилається позивач при обрахуванні заборгованості за кредитом та додає до позовної заяви, розуміла відповідач, підписуючи заяву.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки питання встановлення недійсності правочину відповідачкою не заявлялось і відсутні докази не укладення кредитного договору, колегія суддів враховує Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем.

Крім того, відповідачкою було підписано і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій також вказано розмір процентної ставки, щомісячних платежів, а також пені і штрафів у разі прострочення виконання зобовязання за кредитним договором (а.с. 15).

Таким чином, колегія судів вважає, що відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування, однак, допустила виникнення заборгованості за кредитним договором.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення неустойки і відшкодування збитків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, а Клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Пунктом 1.1.7.43 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що сторони визнають, що дія Договору припиняється в момент закриття останнього Рахунку/Вкладу Клієнта, відкритого в рамках Договору або договору, що підпадає під дію, а також при закінченні використання послуг Банку, передбачених Договором. За наявності у Клієнта до моменту закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком за договором, у тому числі заборгованості за овердрафтом, а також заборгованості з оплати комісій Банку, дія Договору припиняється після повного погашення такої заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, договір укладений між сторонами є договором приєднання.

Таким чином, відповідач ОСОБА_8 була ознайомлена з умовами кредитування, але допустила виникнення заборгованості за кредитним договором.

Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, що встановлено ст. 611 ЦК України.

Згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Виходячи із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки суд дійшов помилкового висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 29.12.2016 року заборгованість ОСОБА_8 за вказаним кредитним договором становить 17211,64 грн., з яких: 4681,17 грн. тіло кредиту; 5856,15 грн. проценти за користування кредитом; 5616,62 грн. пеня; 250 грн. штраф (фіксована складова); 807,70 грн. штраф (процентна складова).

Відповідачкою не надано іншого розрахунку заборгованості, а також не надано підтверджуючих доказів повернення нею кредитних коштів.

Отже, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є належним доказом підтвердження заборгованості відповідачки за кредитним договором.

Колегія суддів вважає помилковими твердження суду першої інстанції, що суд позбавлений можливості визначити момент, з якого розпочала перебіг позовна давність і, як наслідок, встановити наявність або відсутність підстав для її застосування, у звязку із тим, що позивачем не надано інформації щодо строку дії кредитної картки.

Так, судом передчасно було зроблено такий висновок, оскільки ним не було витребувано у позивача інформацію щодо строку дії картки відповідачки. Не надано такої інформації і відповідачкою.

Водночас, до апеляційної скарги позивачем додано інформацію, що ОСОБА_8 на підставі кредитного договору від 23.09.2008 року було видано 4 картки, строк дії останньої з яких закінчується у лютому 2018 року (а.с. 93).

Крім того, з наданого позивачем розрахунку та виписки з рахунку відповідачки вбачається, що відповідачка періодично сплачувала кошти за кредитним договором, останній платіж нею було здійснено 08.11.2016 року в сумі 128 грн. (а.с. 6-12, 94-101).

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Отже, сплачуючи періодично кошти на погашення кредиту, відповідачка фактично визнала наявність зобовязання, а тому перебіг позовної давності переривався здійсненням чергового платежу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування рішення суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог банку.

Колегія суддів вважає, що слід стягнути з відповідачки ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі станом на 29.12.2016 року заборгованість ОСОБА_8 за вказаним кредитним договором становить 17211,64 грн., з яких: 4681,17 грн. тіло кредиту; 5856,15 грн. проценти за користування кредитом; 5616,62 грн. пеня; 250 грн. штраф (фіксована складова); 807,70 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

За таких обставин, із ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати за подачу позовної заяви в розмірі 1600,00 грн. та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1760,00 грн., а всього в сумі 3360,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 23 вересня 2008 року, станом на 29.12.2016 року в розмірі 17211,64 грн., з яких: 4681,17 грн. тіло кредиту; 5856,15 грн. проценти за користування кредитом; 5616,62 грн. пеня; 250 грн. штраф (фіксована складова); 807,70 грн. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 3360 грн.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :