Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,

МостовоїГ.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що сторони з 14 листопада 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2015 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу 05 квітня 2012 року сторонами була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_4 Ця квартира була придбана за 284 000 грн.

Кошти на її придбання були отримані з продажу особистого майна позивача, а саме квартири АДРЕСА_2. Зазначену квартиру позивач отримав у порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_5

Обставини того, що на придбання спірного майна, квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, були витрачені особисті кошти позивача, що підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 657, та згідно якого позивач передав у власність (продав) ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 254 400 грн.

З договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 663, та згідно якого, ОСОБА_7 передав у власність (продав), а ОСОБА_4 (відповідачка по справі) прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , вбачається що обидва договори були укладені в один і той же день, у одного й того ж нотаріуса.

Частка позивача у спірному майні складає 95/100 частини спірної квартири, оскільки спірне майно було придбане за кошти позивача у розмірі 254 400 грн., що складає 95 % від суми, за яку була придбана квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом, з урахуванням його уточнень, про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та квартиру АДРЕСА_1; визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію в розмірі 50 % ринкової вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель BESTEL, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що складає 68 864,78 грн. та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/2 частину даного автомобіля.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 95/100 частин квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/100 частин квартири АДРЕСА_1.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину автомобіля «Volkswagen Bestel», державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску, та залишено автомобіль, «Volkswagen Bestel», державний номерний знак НОМЕР_1, 1999 року випуску, у спільній частковій власності

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 В задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня

2016 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від

16 серпня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення 50 % вартості автомобіля та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог та скасувати оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог щодо встановлення часток власності на спірну квартиру та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2015 року розірвано.

05 квітня 2012 року ОСОБА_3 продав за 254 000 грн. ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 01 липня 2009 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року ОСОБА_4 в цей же день, придбала за 284 000 грн. квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до копії розписки від 05 квітня 2012 року ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. з метою придбання квартири в м. Харкові строком 05 квітня 2014 року.

Грошові кошти ОСОБА_4 повернула ОСОБА_8, що підтверджується копією розписки від 05 квітня 2014 року.

Крім того, за час шлюбу сторонами придбано автомобіль «Volkswagen Bestel», державний номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску, дата реєстрації 08 лютого 2011 року.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 21 червня 2016 року за №4159, проведеної ХНДІСЕ ім. Бокаріуса, ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Bestel», державний номерний знак НОМЕР_2, 1999 року випуску, на момент проведення експертизи складає 137 729, 57 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу сторін за кошти, отримані ОСОБА_3 від продажу квартири, яка йому належала в порядку спадкування, та за спільні кошти з ОСОБА_4, що складає 10 % від вартості квартири, половина цієї суми, як сумісних коштів подружжя, складає 5 %.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов висновку про визнання за кожним права власності на 1/2 частину автомобілю «Volkswagen Bestel», відсутність підстав для реального поділу спірного автомобіля та залишення його у спільній частковій власності сторін, оскільки відсутня згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та відсутнє попереднє внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Проте погодитись з судовими рішеннями попередніх інстанцій не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири від 05 квітня 2012 року чоловік покупця ОСОБА_3 надає згоду своїй дружині ОСОБА_4 у поданій до приватного нотаріуса ХМНО Дорогій В.А. заяві від 05 квітня 2012 року на придбання вказаної квартири.

Частиною 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Розглядаючи спір по суті, суд не встановив яку суму дав ОСОБА_3 на придбання спірної квартири. При цьому, судами встановлено, що ОСОБА_4 взято в позику 100 000 грн для придбання спірної квартири.

Суд також не з'ясував в повній мірі розрахунки грошових коштів які були вкладені позивачем та відповідачем на придбання спірної квартири.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді заяв про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до положень ст. 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів по справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

На порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суди на порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, пояснень сторін в достатньому обсязі не перевірили, не уточнили зустрічні позовні вимоги щодо поділу автомобіля, не визначилися із характером спірних правовідносин, не дали їм оцінки та не вирішили, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України, оскільки порушення закону допущені як районним судом, так і апеляційним, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко С.О. Карпенко Г.І. Мостова О.М. Ситнік