АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (надалі - ПАТ «Універсал Банк») про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 039-2008-436 від 07 квітня 2008 року недійсним.

Зазначала, що 07 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач надав грошові кошти, в сумі 38 350 дол. США, а позивачка зобов'язалася повернути зазначені кошти відповідно до графіку погашення.

01 квітня 2009 року та 07 квітня 2009 року між ОСОБА_1 та відповідачем були укладені додаткові угоди б/н до кредитного договору.

Посилаючись на те, що вищезазначений договір був укладений з порушенням її прав як споживача, оскільки перед підписанням кредитного договору, позивачка не була письмово поінформована про кінцеву сукупну вартість кредиту та реальну відсоткову ставку, а також про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; суму, на яку кредит може бути виданий (окремий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача); тип відсоткової ставки; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), - просила позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішенням, яким позов задовольнити.

Про день і час учасники судового розгляду справи повідомлені належно, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 07 квітня 2008 року між ОСОБА_1. та відповідачем було укладено кредитний договір № 039- 2008-436, відповідно до якого відповідач надав грошові кошти, в сумі 38 350 дол. США, а позивачка зобов'язалася повернути зазначені кошти відповідно до графіку погашення (а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачка була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується підписом позивачки на кредитному договорі та додаткових угодах.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Твердження апеляційної скарги про те, що банк не проінформував позивачку про сукупну вартість кредиту та детально не надав інформацію про кредит, чим суттєво порушив чинне законодавства, колегія суддів визнає необґрунтованим.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріалами справи не доведено недотримання вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України під час укладання оспорюваного договору, а отже жодне право позивачки не порушене, оскільки під час підписання даного договору він мав змогу ознайомитись із всіма умовами оформлення кредитного договору попередньо.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що якщо позивачканалежним чином не ознайомився із змістом кредитного договору, то в його діях вбачається власна недбалість, що не може слугуватипідставою для зміни договору в односторонньому порядку чи визнання його недійсним.

Отже, доказів, що кредитний договір про надання кредиту 07 квітня 2008 рокує недійсним, або ж що підпис, який міститься у договорі та додатковій угоді до нього не належить ОСОБА_1, матеріали справи не містять.

Вказане узгоджується й з п.п. 9.1, 9.4 кредитного договору, яким встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань за цим договором. Додаткові угоди до цього договору, які можуть бути укладені в майбутньому, є його невід'ємною частиною.

Пунктом 8.5 договору встановлено, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що до укладання ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме : (2) умови кредитування (зокрема, щодо можливої суми кредиту; строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); (3) орієнтовану сукупну вартість кредиту (з урахуванням : (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливість та умов дострокового повернення кредиту) тощо.

Згідно п. 3 додаткової угоди б/н до кредитного договору від 07 квітня 2008 року, підписавши цю додаткову угоду, позичальник заявляє, що він/вона повністю задоволений (-а) рішеннями/відповідями кредитора, що прийняті відносно позичальника та/або стосуються умов укладеного з позичальником договору (зокрема, але не виключно, щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими кредитором у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги позичальника щодо виконання умов цього договору (та/або інших відносин з кредитором), складені та надіслані позичальником до кредитора до дати набрання чинності цієї додаткової угоди, при цьому позичальник також підтверджує, що не має до кредитора жодних претензій.

Отже, позивачка у повному обсязі була обізнана з істотними умовами договору, не заперечувала проти отримання коштів у кредит.

Відповідно до справи, вибір умов кредитування з боку позивачки носив добровільний характер.

За ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 627, 638 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими, безпідставними посилання апеляційної скарги про порушення банком цивільного законодавства під час укладання кредитного договору та додаткових угод до нього, які є невід'ємною частиною останнього.

ОСОБА_1. у повному обсязі погодилася зі змістом договору, отримавши у кредит грошові кошти, в сумі 38350 дол. США, зобов'язалася їх повернути до 01 квітня 2032 року.

Протягом чотирнадцяти днів, як то передбачено ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка не звернувся з заявою про відкликання згоди на укладення договору про надання кредиту.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/4258/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8943/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.