Номер провадження: 22-ц/785/4704/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року,

встановила:

09.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_1 та права власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Позов було обґрунтовано тим, що 08.10.2011 року між сторонами був зареєстрований шлюб, під час перебування у якому було набуте спільне майно, яке складається з зазначеної квартири, право власності на яку по домовленості між сторонами оформлено на ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської Ради Комінтернівського району Одеської області №92 від 17.05.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав №34770920 від 10.07.2012 року, виданого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації. Правовою підставою набуття квартири у власність є угода про заміну сторони за договором №465/04-06ПП про інвестування будівництва між ТОВ «РЕАЛ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 від 30.12.2009 року, за якою права та обовязки інвестора щодо обєкта будівництва набула ОСОБА_3 Враховуючи те, що остання змінила прізвище на «Осецька» після реєстрації шлюбу 08.10.2011 року, ОСОБА_2 вважав, що в угоді міститься помилка в даті складання та угода була укладена під час шлюбу між сторонами, а тому зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя та у звязку з відсутністю домовленості між сторонами щодо визначення часток кожного з них у праві спільної власності, він має право на 1/2 частки у спільному майні подружжя.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано квартиру, придбану у шлюбі між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що Договір №465/04-06ПП про інвестування будівництва, який укладений до реєстрації шлюбу між сторонами, свідчить про те, що спірне майно набуте ОСОБА_3 ще до укладення шлюбу, а сама реєстрація права власності на майно відбулась після укладення шлюбу з позивачем. Тому вона вважає, що факт реєстрації права власності на майно за час перебування сторін у шлюбі не доводить його придбання у шлюбі, як і те, що це є спільно набуте майно подружжя. До того ж оплату за нерухоме майно відповідач здійснила задовго до шлюбу, що підтверджується Договором, на підставі якого набувалось право власності. Крім того ОСОБА_3 зазначає, що договір про інвестування будівництва між ТОВ «РЕАЛ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 від 30.12.2009 року, за якою вона набула права та обовязки інвестора щодо обєкта будівництва, в судовому порядку не визнаний недійсним повністю чи в будь-якій його частині та не змінений.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно у відповідності до ст.60 СК України, 368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя та відповідачем не доведено інше.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 08.10.2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис №870), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖД № 155910.

У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2012 року серії САЕ №512283, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Крижанівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області №92 від 17.05.2012 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3.

Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав Комінтернівського РБТІ №34770920 від 10.07.2012 року, право власності ОСОБА_3 на зазначену квартиру зареєстровано 27.06.2012 року, про що зроблений запис №377 в книзі 297.

Колегією суддів встановлено, що Договір №465/04-06ПП про інвестування будівництва укладений до реєстрації шлюбу між сторонами, крім того, оплата обєкту інвестиції здійснена відповідачем до реєстрації шлюбу між сторонами, що спростовує твердження позивача, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і джерело його набуття. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Доводи позивача що у договорі №465/04-06ПП про інвестування будівництва, укладеного між ТОВ «РЕАЛ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_4 30.12.2009 року, за якою права та обовязки інвестора щодо обєкта будівництва набула ОСОБА_3, було змінено дату підписання та висновки суду з цього питання є необґрунтованими, оскільки зазначений договір є чинним, недійсним повністю чи то в будь якій його частині не визнавався.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволені позову необхідно відмовити, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами ні те, що спірне майно було придбано під час шлюбу, ні того, що воно було придбане за спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, зроблені з порушення норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим на підставі п.п.1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У звязку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3 відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на її користь понесені нею та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1038,66 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 30 9, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1038,66 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

ОСОБА_5