Провадження №2/200/666/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 вересня 2017 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Єлісєєва Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності за набувальною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 26 жовтня 1999 року Виконкомом міської Ради народних депутатів м.Дніпропетровськ - ОСОБА_5 та членам його родини, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Кожному із співвласників належить по 1/6 частки зазначеної квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивача - ОСОБА_6. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину його квартири. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 1/18 частину спадкового майна прийняв син померлого - відповідач ОСОБА_2, іншу частину, а саме 1/9 частину спадкового майна прийняв позивач - ОСОБА_1.

На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач та її син - відповідач ОСОБА_2 Позивач зареєстрована з 9 серпня 1993 року, її син проживав в квартирі з лютого 1996 року, а зареєструвався після отримання ним паспорту, а саме з 06 листопада 2007 року. Також в квартирі з 07 вересня 2001 року була зареєстрована донька позивача - відповідач ОСОБА_3, але 06 листопада 2007 року вона знята з реєстрації і пізніше вийшла заміж.

Раніше, з 26 травня 1983 року в квартирі також проживали та були зареєстровані відповідачі: ОСОБА_5 та ОСОБА_4, однак, 11 липня 2002 року вони виписалися з вказаної квартири та кудись виїхали, куди саме позивачу не відомо, по сьогоднішній день не повернулися, фактично вже більше 14 років квартирою не володіють та не користуються.

В той же час, позивачу, як власнику часток квартири, необхідно було утримувати квартиру у цілому, у тому числі, із урахуванням часток відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4. При цьому, утримання квартири передбачало неминуче користування та володіння нею. Таке користування на день звернення до суду з позовом становить більше ніж 14 років. Під час володіння та користування своєю часткою у квартирі, а також частками відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, позивач зробила ремонт у квартирі, сплачувала комунальні послуги. Тобто, усі ці 14 років, позивач відкрито та добросовісно володіла належним відповідачам майном. Оскільки позивач більше ніж десять років користується всією квартирою, утримує її, тому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресо: АДРЕСА_2, яка належала відповідачам - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/6 частки кожному.

В судове засідання позивач не з'явився про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за їх відсутності позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, 14.12.2016 року від відповідачів надійшли заяви, в яких вони просили суд задовольнити позовні вимоги позивача та розглядати справу без їх участі.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 1999 року, видане Виконкомом міської Ради народних депутатів, спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам його родини, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Квартира була приватизована.

Технічним паспортом №507п-1444-354 від 22.04.2005 року, який виготовлено Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», визначено розмір частки власності кожного із співвласників спірної квартири, відповідно до якого кожному із співвласників, належить по 1/6 частки квартири.

Згодом, після смерті чоловіка позивача - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину спірної квартири. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2005 року, реєстраційний номер 3-6009, 1/18 частину спадкового майна прийняв син померлого - відповідач ОСОБА_2, іншу частину, а саме 1/9 частину спадкового майна прийняла позивач - ОСОБА_1. Право власності за позивачем та відповідачем - ОСОБА_2 на успадковані ними частки квартири зареєстровані в установленому законом порядку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.04.2014 року, індексний номер витягу 21026538 та 21025349.

Судом також встановлено, що на день винесення рішення у вказаній квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач та її син - відповідач ОСОБА_2. Позивач проживає з 9 серпня 1993 року, її син проживав в квартирі з лютого 1996 року, а зареєструвався після отримання ним паспорту, а саме з 06 листопада 2007 року. Також в квартирі з 07 вересня 2001 року була зареєстрована донька позивача - відповідач ОСОБА_3, але 06 листопада 2007 року вона знята з реєстрації і пізніше вийшла заміж. Вказане підтверджується копіями паспортів ОСОБА_1Є, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з відповідним записом про реєстрацію місця проживання.

Раніше, з 26 травня 1983 року в спірній квартирі також проживали та були зареєстровані відповідачі - ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Однак, 11 липня 2002 року вони виписалися з вказаної квартири, фактично вже 14 років квартирою не володіють та не користуються, що підтверджується довідками №1104 і №1105 від 04.03.2016 року, які видані КП «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради.

В той же час, позивачу, як власнику часток квартири, необхідно було утримувати квартиру у цілому, у тому числі, із урахуванням часток відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4. При цьому, утримання квартири передбачало неминуче користування та володіння нею.

Таке користування на день винесення рішення суду становить більше ніж 14 років.

Судом встановлено, що позивач, під час володіння та користування своєю часткою у квартирі, а також частками відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, зробила ремонт у квартирі, сплачувала комунальні послуги у тому числі, за опалення часток, які їй не належать по документам. Тобто, усі ці 14 років, позивач відкрито та добросовісно володіла належним відповідачам майном.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Відповідно до п. 9 Постанови ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Судом встановлено, що усі вище перелічені умови набуття права власності за набувальною давністю присутні у випадку позивача, а отже є усі підстави для визнання за позивачем права власності на 1/3 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка належала відповідачам - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ розглядав подібні справи та були винесені рішення на користь позивача. До таких справ слід віднести справи №: 6-15000св15, 6-41414св14, 6-10583св15, 6-13097св14, 6-23579св14, 6-23579св14, 6-15908св15.

З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності за набувальною давністю -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/6 частки кожному.

Відповідачем рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня отримання його копії, шляхом подачі заяви про його скасування до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва