Справа № 462/1287/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Львівський Жиркомбінат» про визнання дій відповідача незаконними, зобовязаня відповідача прийняти його на роботу, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку та компенсації за час вимушеного прогулу, визнання посадової інструкції не відповідаючої діючому законодавству та стягннення з відповідача на його користь моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого збільшував під час розгляду справи, в остаточному варіанті просив: признати дії ПАТ «Львівський Жиркомбинат», не відповідними вимогам чинного законодавства; зобовязати ПАТ «Львівський Жиркомбинат», прийнятті його на роботу з 17.12.15 р. до 01.06.17 р. з внесенням відповідного запису у трудову книжку; стягнути з ПАТ «Львівський Жиркомбинат», на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з .17.12.15 р., до 01.06.17 р. з урахуванням компенсації - порядок 145.; стягнута з ПАТ « Львівський Жиркомбинат» за Постановою КМУ «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 з 01.06.17 р. у відповідності ст. 117. КЗпП України компенсацію; визнати посадову інструкцію від 26.05.2015 р інженера-електроніка ПАТ «Львівський Жиркомбинат» невідповідною діючому трудовому законодавству України, яка порушує конституційне право людини на труд, примушує до рабської праці - не оплачуваної праці - що по суті є злочином: примус до виконання виробничих завдань підкора майстру, -примушує виконувати роботи за іншими спіціальностями інженера АСУП, інженера електроміханіка, інженера механіка, інженера КВПіА, - забороняє отримувати кваліфікаційні навики; стягнути з Відповідача ПАТ « Львівський Жиркомбинат », на його користь моральну шкоду за формулою N * 50 грн/де N це кількість днів, включно до дня повної виплати йому належних сум/.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач з направленням Львівського міського центру зайнятості від 11.12.2015 р. №0035024 звернувся до відповідача про прийом на роботу, надавши чисту незаповнену трудову книжку, резюме та заяву від 11 грудня 2015 р. Відповідач відмовив йому в прийнятті на роботу в звязку з відсутністю трудової книжки. Вважає, що йому безпідставно та необґрунтовано відмовлено у прийняття на роботу чим порушено вимоги ст.22 КЗпП України. Зазначає, що йому відмовлено в наданні трудової книжки на попередньому місці праці, про що ним подано повідомлення про злочин до прокуратури та відкрито кримінальне провадження.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задовольнити. Додатково зазначив, що хотів влаштуватись до відповідача на посаду інженер-електронік, однак йому відмовили в прийнятті на роботу, а посадові особи ПАТ «Львівський Жиркомбінат» не є фахівцями для встановилення його професійної придатності. Для зайняття даної посади в нього є необхідна освіта та стаж роботи, а трудову книжку йому не видали на попередньому місці роботи підприємстві. Посадова інструкцію від 26.05.2015 р інженера-електроніка ПАТ «Львівський Жиркомбинат», містить в собі вимоги крім знання електроніки, ще знання пневматики, що на його думку неприпустимо.

Представник відповідача у судовому засіданні, згідно з поданими письмовими запереченнями, проти позову заперечив, з підстав, що позивач не надав документів, передбачених ст.24 КЗпП України, а також документів в підтвердження наявності підстав претендувати на посаду інженер-електронік. Додатково зазначив, що ПАТ «Львівський Жиркомбінат» зацікавлений в прийнятті на роботу фахівця, однак у звязку з відсутність в позивача трудової книжки та відповідної освіти, роботодавець не міг перевірити стаж роботи, наявність дисциплінарних стягнень, чи не працює позивач за сумісництвом. Вважає відмову у прийнятті позивача на роботу обґрунтованою та просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані суду докази і зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст. 57-59 ЦПК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з направленням Львівського міського центру зайнятості звернувся до відповідача ПАТ «Львівський Жиркомбінат» з приводу прийняття на роботу на вакантну посаду інженера-електроніка. Згідно з корінцем направлення на працевлаштування №0035024 від 11.12.2015 р. позивачу відмовлено в прийнятті на роботу з причин відсутності трудової книжки.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Аналіз норм КЗпП України дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між працівниками та роботодавцями, у процесі укладання, дії та розірвання трудового договору.

Згідно з ч.1 ст.22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається (ч.2 ст.22 КЗпП України).

Аналіз положень ст.22 КЗпП України дає підстави суду прийти до висновку, що необґрунтованою є така відмова у прийнятті на роботу, яка мотивована посиланнями на обставини, які не відносяться до ділових якостей працівника (походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, тощо).

За умовами ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобовязаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоровя та інші документи.

Виходячи з положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 17 серпня 1993 р., трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При влаштуванні на роботу працівники зобов'язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до матеріалів справи, позивач, який раніше працював та мав оформлену у встановленому законодавством порядку трудову книжку, таку відповідачу при прийнятті на роботу відповідно до вимог ст.24 КЗпП України не подав.

Разом з тим, невидача трудової книжки є підставою для захисту прав працівника у порядку ст.235 КЗпП України, якою передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Також суд звертає увагу на те, що положеннями наведеної вище Інструкції врегульовано порядок видачі дублікату трудової книжки.

ОСОБА_2 того, згідно з характеристикою вакансії та вимог до претендентів (а.с.49), посада на яку претендував позивач, претендент повинен бути кваліфікованим інженером-електроніком професійно-технічною освітою, мати медогляд, знання пневматики, контролерів, вільне читання мікросхем та стаж роботи на посаді 5 років.

Як вбачається з позовної заяви та не заперечується сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_3 претендуючи на посаду інженер-електронік, надав представнику відповідача резюме, паспорт, заяву про прийняття на роботу, направлення Львівського міського центру зайнятості від 11.12.2015 р. та неоформлену (незаповнену) трудову книжку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при відсутності в позивача належним чином заповненої трудової книжки (з відомостями про попередній стаж роботи), відповідач не мав можливості перевірити відповідність позивача вимогам посади на яку той претендував.

Окрім того, суд приходить до переконань, що позивачем при поданні документів відповідачу, не було жодним чином підтверджено вимоги вакантної посади.

Допитані в судовому засіданні, в якості свідків ОСОБА_2 /начальник відділу кадрів/, ОСОБА_4 /головний метролог/, підтвердили вищевикладені встановлені обставини, та навідповідність на їх думку ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам до інженера-електроніка ПАТ «Львівський Жиркомбінат».

Заявлені вже під час судових дебатів ОСОБА_1, підстави для відмови йому відповідачем в працевлаштуванні його національність та вік, на думку суду є вигаданими та бездоказовими, бо не знайшли будь-якого підтвердження під час розгляду справи.

Аналізуючи наведені вище норми та обставини справи, суд прийшов до висновку, що чинним законодавством не передбачено право особи на подання неоформленої трудової книжки особою, яка раніше працювала, незалежно від причин; відповідач діяв у відповідності до вказаних вимог, законом передбачений інший спосіб захисту позивачем своїх порушених прав у разі невидачі трудової книжки за попереднім місцем праці, а тому відмова відповідача у прийнятті позивача на роботу через ненадання документів передбачених законодавством є правомірною, що в свою чергу не позбавляє позивача права повторно звернутись до роботодавця з пропозицією укласти трудовий договір.

На підставі наведеного вище, судом не встановлено порушень відповідачем вимог ст.22 КЗпП України при відмові у прийнятті на роботу позивача, а відтак позовні вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем була заявлена вимога про визнання посадової інструкції від 26.05.2015 р інженера-електроніка ПАТ «Львівський Жиркомбинат» невідповідною діючому трудовому законодавству України, яка порушує конституційне право людини на труд, примушує до рабської праці - не оплачуваної праці - що по суті є злочином: примус до виконання виробничих завдань підкора майстру, -примушує виконувати роботи за іншими спіціальностями інженера АСУП, інженера електроміханіка, інженера механіка, інженера КВПіА, - забороняє отримувати кваліфікаційні навики. Вказана вимога, на думку суду, заявлена безпідставно та не була доведена Позивачем. ОСОБА_1, недоведено також порушення його прав та законних інтересів посадовою інструкцією, що була складена за півроку до 11.12.2015 року (коли він зявився на підприємстві, для працевлаштування). В даному випадку посадова інструкція є внутрішнім документом підприємства, що регламентує кваліфікаційні вимоги до працівника в виробничому процесі, і суть цих кваліфікаційних вимог не можна зводити виключно до назви спеціальності, бо роботодавець має можливість визначати такі вимоги та посадові обовязки, відповідно до особливостей виробничого процесу, а також поєднувати обовязки та спеціальності, що не заборонено трудовим законодавством.

Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Однак, з огляду на наведене, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували завдану шкоду.

ОСОБА_2 цього, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій відповідача та визнання посадової інструкціїне відповідними вимогам чинного законодавства, не відповідають способу захисту порушеного права передбаченого законодавством, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, оскільки жодним чином не доведена шкода, яка була йому завдана відповідачем.

Керуючись ст.ст. 22, 24 КЗпП України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 179, 208, 212-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Львівський Жиркомбінат» про визнання дій відповідача незаконними, зобовязаня відповідача прийняти його на роботу, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку та компенсації за час вимушеного прогулу, визнання посадової інструкції не відповідаючої діючому законодавству та стягннення з відповідача на його користь моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 24.07.17. Суддя(підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: