19.10.2017 Справа № 756/2276/17
Унікальний номер 756/2276/17
Справа № 2/756/2625/17
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

18 жовтня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Васалатія К.А.

за участі секретаря Ільченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, 3 особа: служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, 3 особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 р. позивач звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30.07.2004 р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився син ОСОБА_6.

Позивач зазначає, що до травня 2015 р. вона з відповідачем та їх спільною дитиною проживали однією сім'єю в квартирі батьків відповідача за адресою: АДРЕСА_1, але в травні 2015 р. відповідач без будь-яких причин та пояснень залишив їхню сім'ю та став проживати окремо. До даної квартири відповідач іноді навідувався та постійно погрожував позивачці тим, що вижене її з квартири на вулицю.

Зі слів позивача, у березні 2016 р. між сторонами виникла сварка, під час якої відповідач побив позивача та разом з дитиною вигнав із квартири, і подібна ситуація виникала не один раз. Крім того, відповідач забрав у позивача ключі від квартири та не пускає її з сином додому.

З її слів, на сьогоднішній день позивач та її син не мають постійного місця проживання та вимушені винаймати житло, яке позивачка не в змозі сама оплачувати. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, іншого житла у них немає.

Як вказано у позові, позивач ОСОБА_1 із своїм сином зареєстровані та мають право проживати в кв. АДРЕСА_1, і власниками якої є батьки відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_4 та сам відповідач ОСОБА_3 При цьому батьки відповідача з 2005 р. проживають в Німеччині, а місце проживання відповідача на даний час позивачу не відоме. За час проживання в квартирі оплату за комунальні послуги житла позивач здійснювала особисто.

Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд зобов'язати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди в її користуванні АДРЕСА_2 шляхом вселення її та ОСОБА_2 2007 р.н. до даної квартири та передачі ключів від квартири.

Представник позивача у судовому засіданні основний позов підтримала та просила його задовольнити. Щодо зустрічного позову просила суд відмовити, як у необґрунтованому.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання так і не з'явився, надіслав зустрічну позовну заяву щодо усунення перешкод у користуванні власністю. Та клопотання про слухання справи у його відсутність.

Представник служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Інші треті особи за зустрічним позовом також не з'явились.

Оскільки представник позивача за основним позовом не заперечують проти заочного розгляду справи, а відповідач ОСОБА_3 належним чином повідомлений про судовий розгляд, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче.

Як з'ясував суд, 30.07.2004 р. у відділі РАЦСу Дарницького РУЮ у м. Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1., а/з № 369 (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_1 р. народився ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, згідно якого його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вказане кореспондується з вимогами ч. 1 ст. 134 Господарського кодексу України.

Згідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно довідки КК «Центр комунального сервісу» № 88/814 від 11.02.2017 р. встановлено, що ОСОБА_1 (зареєстрована у спірній квартирі з 08.06.2006 р. разом із своїм сином (зареєстрований з 12.04.2007 р.) є зареєстрованими у АДРЕСА_1. (а.с. 11)

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Як з'ясовано судом, до травня 2015 р. позивач з відповідачем та їх спільною дитиною проживали однією сім'єю в у квартирі батьків відповідача - 3 осіб за зустрічним позовом за адресою: АДРЕСА_1, але у травні 2015 р. відповідач без будь-яких причин та пояснень залишив їх сім'ю та став проживати окремо. При цьому відповідач ОСОБА_3 іноді навідувався та постійно погрожував позивачу тим, що вижене її з квартири на вулицю. У березні 2016 р. між сторонами виникла сварка, під час якої відповідач побив позивача та разом з дитиною вигнав із квартири. Крім того, відповідач забрав у позивача ключі від квартири та не пускає її з сином додому.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням

Як з'ясовано судом, на сьогоднішній день позивач та її син не мають постійного місця проживання та вимушені винаймати житло, яке позивачка не в змозі сама оплачувати. Дитина знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, іншого житла у них немає.

Таким чином суд приходить до висновку щодо задоволення позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2 2007 р.н. частково, а саме шляхом усунення перешкод у користуванні АДРЕСА_3 з наданням ключів від даної квартири, вселенням та із зобов'язанням ОСОБА_3 не чинити перешкод у користування спірною квартирою.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, то суд з'ясував наступне.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як з'ясовано судом, за час проживання спільною сім'єю, позивач проводила оплату за комунальні послуги житла особисто, що підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями, які долучені та знаходяться в матеріалах справи.

При цьому на даний час шлюб між сторонами по справі - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано та проводиться стягнення аліментів з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 щодо утримання ОСОБА_2 2007 р.н.

Згідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 Житлового Кодексу Української РСР.

Згідно ст. 16 Конвенції по правам дитини «жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканість житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання». Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р. «кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції».

Таким чином посилання ОСОБА_3 в зустрічному позові на те, що ОСОБА_1 не проживає в АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, і доказів на підтвердження порушення прав Таким чином посилання ОСОБА_3 в зустрічному позові на те, що ОСОБА_1 не проживає в АДРЕСА_1 понад один рік без поважних причин є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, і доказів на підтвердження порушення прав ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 до суд не надано.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Тому суд приходить до висновку щодо залишення без задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, як безпідставного та необґрунтованого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 15, 16, 319, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

ОСОБА_8 Петрівни, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні АДРЕСА_4 шляхом вселення ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 2007 р.н. до даної квартири та передачею ключів від квартири.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні АДРЕСА_3

ОСОБА_8 ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 діб з дня отримання його копії.

Суддя К.А. Васалатій