У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення коштів за розірваним договором, визнання недійсним договору,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ТзОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 102 575 грн. 58 коп., а також на користь держави 1 025 грн. 58 коп..

Додатковим рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2017 року визнано недійсною угоду № 364924 від 15 липня 2011 року, яка укладена між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто».

ТзОВ «Авто Просто» оскаржило рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року в апеляційному порядку, не погодившись з його висновками.

Додаткове рішенням Березнівського районного суду від 17 лютого 2017 року, яким визнано недійсною угоду № 364924 від 15 липня 2011 року, укладену між ОСОБА_2 та ТзОВ «Авто Просто», сторони не оскаржили.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В поданій апеляційній скарзі відповідач доводить, що суд неправомірно стягнув кошти, оскільки позивач звернувся з позовом про застосування наслідків недійсності правочину, а не з позовом про стягнення коштів за розірваним правочином, тобто предметом спору було саме застосування реституції, а не виконання чи неналежне виконання правочину. У зв'язку з цим вказує на процесуальне порушення, яке виявилось у виході за межі позовних вимог. Заперечує проти посилань позивачки на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначає про порушення судом вимог ст. 360-7 ЦПК України, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 11.09.2013р. щодо аналогічних правовідносин та обов'язку суду застосовувати у своїй практиці та приводити її у відповідність із рішеннями ВСУ. Пояснює, що умовами укладеної між сторонами угоди передбачено повернення сплаченого учасником вступного внеску та всіх сплачених коштів лише у випадку розірвання угоди при умові відмови в семиденний строк з дня підписання, а оскільки учасник в такий строк не звернувся, то підстав для повернення всіх сплачених коштів немає, а лише для чистих внесків (внески в оплату вартості автомобіля). Додає, що за умовами угоди передбачена черговість повернення внесків та вказує, що на дату подачі апеляційної скарги ТзОВ «Авто Просто» має повернути кошти ще 12-ти учасникам, які розірвали угоди раніше ОСОБА_3. Покликаючись на відсутність

оцінки наявним у матеріалах справи доказам, неналежне дослідження умов угоди, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 555/176/16-ц Головуючий у 1 інстанції - Мельничук Н.В.

Провадження № 22-ц 787/330/2017 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню

Судом встановлено, що 15 липня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду № 360924, предметом якої є надання учаснику послуг системи «АВТО ТАК», спрямованих на придбання автомобіля «KIA Soul»(далі Угода).

На виконання зобов'язань за цією Угодою ОСОБА_2 сплатила платежів у систему «АвтоТак» на рахунок відповідача в сумі 102 575,58 грн., що підтверджується квитанціями (а.с.75-88).

14 квітня 2015 року вона звернулась до відповідача про розірвання Угоди та повернення коштів , оскільки визначений Угодою автомобіль товариство їй не передало.

У травні 2015 року ТзОВ «Авто Просто» направило ОСОБА_2 відповідь про те, що Угоду від 15 липня 2011 року № 360924, предметом якої є надання учаснику послуг системи «АВТО ТАК», спрямованих на придбання автомобіля «KIA Soul», розірвано.

Щодо повернення чистих внесків відповідач не заперечив, однак повідомив, що повернення чистих внесків буде здійснено після накопичення необхідної суми у Фонді групи для повернення коштів(а.с.12).

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами, які збільшила та уточннила під час провадження справи в суді.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалась на норми ст.653 ЦК України, зазначивши, що Угода є розірваною через порушення відповідачем її умов, а тому вона має право вимагати повернення того,що було виконане за Угодою до моменту розірвання договору.

Окрім цього, в своєму позові ОСОБА_2 вказувала на те, що Угода є недійсною, оскільки має ознаки пірамідальної схеми, що суперечить п.7 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", а також має несправедливі умови для позивачки, як споживача. Просила визнати недійсною Угоду від 15.07.2011р. з підстав її нікчемності та застосувати наслідки нікчемного правочину, стягнути з відповідача на її користь суму сплачених внесків у розмірі 102 575,58 грн..

Ухвалюючи рішення від 22 грудня 2016 року про стягнення з ТзОВ «АвтоПросто» на користь ОСОБА_2 суму сплачених за Угодою коштів, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «АвтоПросто» забов"язання за Угодою не виконало, Угода на даний час є розірваною, а тому відмова відповідача повернути ОСОБА_2 сплачені нею Чисті внески суперечить умовам п.13.1, 13.3 статті 13 Угоди.

На підтвердження даного висновку в рішенні містяться необхідні доводи та обґрунтування, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підтримавши правильність рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що підставою своїх вимог про стягнення коштів позивачка в позовній заяві зазначала те, що вона виконала зобов"язання за Угодою шляхом внесення на рахунок відповідача коштів, однак відповідач умови Угоди не виконав та не передав їй автомобіль, що і стало причиною розірвання Угоди.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги .

В роз"ясненнях постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" зазначено: оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Як встановлено судом, предметом Угоди є надання Учаснику послуг системи "АвтоТак" спрямованих не придбання автомобілів.

За умовами Угоди учасник системи має право на: отримання автомобіля; участь в асигнаційних актах; вибір моделі або марки автомобіля згідно з можливостями постачальника; сплату авансових внесків відповідно до положень угоди; розірвання угоди до моменту отримання автомобіля; передачу третім особам прав та обов'язків за угодою; інформацію про функціонування власної групи. Адміністратор системи (відповідач) бере на себе відповідальність за виконання зобов'язань, що випливають з договору для забезпечення прав клієнта, а клієнт бере на себе зобов'язання, що випливають для нього з цього договору.

В додатку № 1 до Угоди сторони визначена марка автомобіля «KIA Soul» за ціною 128 800 грн.(а.с.8).

Стаття 13 Правил функціонування системи придбання в групах АвтоТак, які є додатком № 2 до Угоди, передбачено порядок розірвання Угоди.

За змістом ч. 1 ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач не виконав зобов"язання та не забезпечив її автомобілем.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 5 ст. 653 ЦК України встановлено: якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Судом встановлено, що права позивачки порушені у зв"язку з відмовою надати ій автомобіль, що, на думку колегії суддів, є істотним порушенням відповідачем умов Угоди і що стало причиною до її розірвання.

На одну з правових підстав для стягнення коштів позивачка зазначала ст. 653 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог та в доводах апеляційної скарги не спростував наведених позивачкою обставин про те, що підставою розірвання Угоди стало порушення відповідачем зобов"язань.

ТзОВ «АвтоПросто» не заперечило також факту сплати ОСОБА_2 на рахунок товариства 102 575,58 грн.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про те, що кошти сплачені ОСОБА_2 за угодою від 15.07.2011р. на рахунок ТОВ «Авто Просто» підлягають стягненню з останнього на користь позивачки з підстав, передбачених ч.5 ст. 653 ЦК України.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилити.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Гордійчук С.О.

Шеремет А.М.