Справа № 570/2399/16-ц
Номер провадження 2/570/152/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2017 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Таргоній М.В.

з участю секретаря Шевцова Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування пред'явлених вимог зазначено, що 01.04.2014 р. ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 під розписку грошову суму в розмірі 8 тис. євро. Вказано в розписці, що еквівалент боргової суми в гривнях станом на 01.04.2014 р. становив 121 тис. 313 грн. 44 коп. визначено строк погашення заборгованості - до 01.08.2014 р.

Від виконання обов'язків щодо повернення позики ОСОБА_2 ухиляється, вимоги позивача про повернення вказаних коштів не виконує. У зв'язку зі спором про повернення боргу позивач звернулася в суд та, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути із відповідача на її користь суму боргу в розмірі суми позики, що становить 236 тис. 182 грн. 40 коп. в розмірі, що станом на 01.06.2017 р. відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 8 тис. євро, три проценти річних від простроченої суми - 21 тис. 256 грн. 42 коп., суму із урахуванням встановленого індексу інфляції від зазначеної невиплаченої суми, що становить 172 тис. 575 грн. 18 коп., а всього 430 тис. 014 грн.

В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат ОСОБА_3, в судових засіданнях, у яких він приймав участь, вказував на наявність достатніх підстав та обгрунтувань для стягнення боргу з відповідача. Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні пред'явлені вимоги підтримала, з підстав та обгрунтувань наведених у позовній заяві. Пояснила також, що вона на підставі доручення позивача передала гроші позивачу, про що останній підписав боргову розписку. Вказуючи, що у розписці визначено еквівалент позики у гривні, покликаючись на положення ст. 625 ЦК України, просила стягнути суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Вказуючи, що відповідач не виконав своє боргове зобовязання, просила стягнути з нього суму заборгованості, яка визначена станом на 01.06.2017 р.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали. ОСОБА_2 пояснив, що гроші він від позивача та від ОСОБА_4 не отримував. Вони вели переговори про придбання у нього майна в с. В.Житин, Рівненського р-ну, Рівненської області. Для оформлення документів на таке майно він підписував ряд документів, які надавала ОСОБА_4 Пред'явлену боргову розписку міг підписати помилково, не читаючи її змісту. Представник позивача адвокат ОСОБА_5, підтримуючи пояснення позивача, вказала також і на безпідставність вимоги про стягнення боргу із урахуванням індексу інфляції, оскільки сума боргу в розписці вказана у євро.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши обставини, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 вніс запис, вказавши своє прізвище, ім'я, по-батькові та підписав боргову розписку від 01.04.2014 року (а.с. 15). За змістом вказаної розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1, через представника останньої - ОСОБА_4 в борг грошову суму в розмірі 8000 (вісім тисяч) євро. Вказано, що станом на 01.04.2014 року еквівалент боргової суми в гривнях по курсу НБУ (15,16418 грн. за 1 євро) складає 121 тис. 313 грн. 44 коп. ОСОБА_2 зобов'язався повернути борг в євро (чи за курсом НБУ на час повернення в гривнях) або по узгодженню з позичальником - нерухомим майном (приватний будинок та приватна земельна ділянка), загальною вартістю в розмірі повної суми боргу в євро (чи за курсом НБУ на час повернення в гривнях) в строк до 01.08.2014 року. Вказано у розписці, що її зміст прочитано ОСОБА_2, такий зміст є для нього повністю зрозумілий, в підтвердження чого ОСОБА_2Ф поставив підпис та записав своє прізвище, ім'я, по-батькові. Також у розписці зазначено що, ОСОБА_2 повністю розуміючи значення своїх дій, не маючи жодних підстав, що перешкоджають вчиненню цього правочину, діючи добровільно на підставі попереднього укладеного в усній формі договору та боргової розписки від 01.04.2014 р., на момент підписання такої розписки засвідчив, що отримав на руки суму в розмірі 8000 (вісім тисяч) євро. В підтвердження чого ОСОБА_2Ф поставив підпис та записав своє прізвище, ім'я, по-батькові.

Згідно висновків судової почеркознавчої експертизи від 29.05.2017 р. № 1.1-84/17, рукописні записи та підписи, що розміщені на лицевій стороні боргової розписки від 01.04.2014 р., виконані ОСОБА_2 (а.с. 201-207). Із урахуванням зазначених висновків експерта, спростовуються доводи відповідача та його представника, що відповідач ОСОБА_2 не підписував боргову розписку.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Верховного Суд України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13).

Доводи ОСОБА_2 та його представника про підписання розписки помилково, суд вважає реалізацією права сторони давати пояснення, з огляду на обрану позицію по справі. Відповідно до статей 229230 ЦК правочин, здійснений під впливом помилки, обману є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Заявлені вимоги можуть бути задоволені, якщо доведені факти обману і наявність їх безпосереднього звязку із волевиявленням сторони вчинити правочин. ОСОБА_2 не повідомляв про звернення до суду із позовом про визнання недійсними договору позики, боргової розписки. Обставини, необхідні для застосування ст. 230 ЦК України, ОСОБА_2 не доводив та не підтвердив належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У справі, що розглядається, ОСОБА_2 не звертався із зустрічним позовом про оспорювання договору позики, боргової розписки, а тому доводи відповідача та його представника про те, що за вказаних обставин ОСОБА_2 не отримував кошти, суд вважає реалізацією права сторони давати пояснення, з огляду на обрану позицію по справі. Із урахуванням зазначеного, згідно ст.ст. 57-59 ЦПК України та ч. 2 ст. 1052 ЦК України, суд відмовив у клопотанні представника відповідача про допит свідка для підтвердження таких пояснень відповідача.

Наявність у позивача розписки про отримання в борг грошових коштів вказує на невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення позики. Доказів для підтвердження виконання відповідачем обов'язку повернути позику суду не подано.

Згідно розрахунку позивача сума боргу складається із суми позики, що становить 236 тис. 182 грн. 40 коп. (станом на 01.06.2017 р. відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 8 тис. євро), трьох процентів річних від простроченої суми - 21 тис. 256 грн. 42 коп., та суми із урахуванням встановленого індексу інфляції від зазначеної невиплаченої суми, що становить 172 тис. 575 грн. 18 коп.

Правильність такого розрахунку в частині суми позики та трьох відсотків річних стороною відповідача під сумнів не ставилася, в судовому порядку невідповідність такого розрахунку не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 526-527, 530 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, належними сторонами та у встановлений у зобов'язанні строк.

Враховуючи встановлені судом обставин та вимоги Закону, суд дійшов до висновку про задоволення пред'явлених вимог про стягнення боргу за договором позики від 01.04.2014 р., який складається із суми позики, що становить 236 тис. 182 грн. 40 коп. (станом на 01.06.2017 р. відповідно до офіційного курсу Національного банку України еквівалентно 8 тис. євро) та трьох процентів річних від простроченої суми - 21 тис. 256 грн. 42 коп.

В задоволенні іншої вимоги позову слід відмовити, із урахуванням наступного.

Встановлено, що предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта - євро. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Доводи представників позивача про те, що позика надана у гривнях, а в розписці вказано еквівалент у євро, так як і доводи відповідача про те, що він не отримував кошти, не відповідають змісту боргової розписки (а.с. 15). Такі доводи обох сторін суд вважає реалізацією ними права давати пояснення, з огляду на обрану тактику та позицію по справі. Як уже зазначалося, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. За змістом розписки в борг передано 8000 (вісім тисяч) євро.

Визначення в договорі грошових зобовязань в іноземній валюті унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України (далі Держкомстат) індексу інфляції для обґрунтування вимог, повязаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Положення статті 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат може бути застосоване тільки в разі, якщо валютою виконання зобовязання є гривня.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 в іноземній валюті 8тис. євро, не застосовується до таких грошових зобовязань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

Тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена згідно Закону від сплати судового збору, такий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 254, 529, 533, 625, 1046-1047 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 квітня 2014 р., що складається з суми боргу в розмірі 8 тис. євро, що згідно курсу НБУ станом на 01.06.2017 р. еквівалентно 236 тис. 182 грн. 40 коп. та трьох відсотків річних у розмірі 21 тис. 256 грн. 42 коп., а всього 257 тис. 438 грн. 82 коп.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судові витрати - судовий збір в розмірі 2 тис. 574 грн. 38 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Таргоній М.В.