Справа № 214/5301/17
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

18 жовтня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеною заявою 15.09.2017 року, в якій просила суд видати наказ про стягнення з боржника ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від його заробітної плати, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня предявлення заяви та до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування предявлених вимог посилалась на те, що в період перебування з ОСОБА_3 в шлюбі у них народилось двоє дітей син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За судовим рішенням з ОСОБА_3 на її користь стягувались аліменти на утримання обох дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення повноліття її старшим сином, тобто з 06.05.2017 року стягнення аліментів припинилось. У звязку з цим вона вимушена звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів на молодшу доньку, якій на даний момент лише 10 років.

18.10.2017 року на запит суду в порядку ч.6 ст.100 ЦПК України надійшли відомості з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_3 за адресою: пр-т. Гагаріна 25/37, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Дослідивши матеріали справи, суддя прийшов до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.96 ЦПК України, судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожитковим мінімумів на дитину відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє в прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви та поданих документів вбачається спір про право.

Виходячи з положень п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 року, наявність спору про право, який є підставою для відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги, документів, доданих до заяви. Наявність спору про право можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника, його порушення або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, з яких би вбачалось, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником; із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч.3 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається зі змісту заяви про видачу судового наказу, заявник просить стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника.

Натомість, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.08.2015 року № 214/5108/15-ц, судом присуджено стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу), щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.07.2015 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення набрало законної сили 07.09.2015 року, є чинним.

Відповідно до ч.3 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як слідує з ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, із системного аналізу вказаних норм, з урахуванням алеаторного та триваючого характеру аліментних зобовязань, суддя приходить до висновку, що досягнення повноліття найстаршою дитиною припиняє обовязок платникам аліментів по їх сплаті аліментів виключно на утримання цієї дитини, в той час як обовязок по утриманню інших дітей продовжує тривати та визначається за відрахуванням тієї рівної частки аліментів, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Так, визначаючи єдину частку аліментів від заробітку (доходу) ОСОБА_3 на утримання двох дітей в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу), суд виходив з рівності часток на обох дітей, тобто кожному з них припадало по 1/6 частці, а тому після досягнення повноліття старшим сином ОСОБА_4 аліментні зобовязання ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання сина в розмірі 1/6 частки від його доходу припинились з 06.05.2017 року, однак аліментні зобовязання по утриманню доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частки від його доходу продовжують тривати до досягнення нею повноліття, тобто до 09.08.2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Оскільки зобовязання ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 продовжують тривати, в той час як заявлена ОСОБА_2 вимога про стягнення аліментів визначена в більшому розмірі, ніж вони стягувались раніше, тому суддя приходить до висновку, що фактично заявником предявляється вимога про збільшення розміру аліментів, вирішення якої можливе виключно в порядку позовного провадження відповідно до ч.3 ст.181 СК України.

Зважаючи на те, що наказне провадження є спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві, що не дає можливості боржникові в повному обсязі реалізувати свої права відповідно до ст.27 ЦПК України та надати заперечення, а із заяви та поданих документів вбачається спір про право, який має розглядатися в позовному провадженні, тому суддя вважає, що в прийнятті заяви про видачу судового наказу необхідно відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.3, 5-8, 11, 14, 96, 100, 101, 107, 109, 208-210, 212, 213, 293, 294 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої дитини відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя Євтушенко О.І.