Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» про відновлення умов праці, зобов'язання до вчинення дій, стягнення сум, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у Львівському відділенні державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» (далі - ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут») на посаді геолога першої категорії відділу регіональної геології і наказом відділення від 31 січня 2011 року № 5 їй та іншим працівникам з 5 квітня 2011 року було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки з одним робочим днем. У подальшому вказаний наказ було скасовано судовим рішенням, яким було встановлено, що працівники неправомірно працювали один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебували у вимушеному прогулі і, як наслідок, їм неправильно нараховувалась заробітна плата за 0,2 ставки.

З урахуванням наведеного позивач просила суд зобов'язати відповідача відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема, нарахувати заробітну плату за весь час дії незаконного наказу з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, зобов'язати ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» здійснити нарахування та виплату різниці в окладі за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, стягнути з відповідача на її користь різницю в окладі між 0,6 та 0,2 ставки (0,4 ставки) за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року у сумі 10 472 грн, зобов'язати відповідача сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2016 року позов задоволено. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» відновити ОСОБА_4 незаконно змінені істотні умови праці, зокрема нарахування заробітної плати у період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року, за час дії щодо ОСОБА_4 наказу від 31 січня 2011 року № 5. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» провести нарахування та виплату ОСОБА_4 різниці в окладі за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2011 року до 16 січня 2012 року. Стягнуто з відповідача на користь позивача різницю в окладі між 0,6 та 0,2 ставки (0,4 ставки) за період з 5 квітня 2011 року по 16 січня 2012 року у сумі 10 472 грн. Зобов'язано ДП «Український державний геологорозвідувальний інститут» сплатити з цієї суми обов'язкові податки та збори, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення позивачу загального та пенсійного стажу, згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування».

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення, ухвалене судом апеляційної інстанції, і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

У частині другій зазначеної статті визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 не було звільнено з роботи. На підставі наказу роботодавця від 31 січня 2011 року (який вона не оспорювала) змінено істотні умови її праці, зокрема, починаючи з 5 квітня 2011 року і до покращення фінансового стану відділення встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки посадового окладу.

Позивач була повідомлена про зміну істотних умов праці з дотриманням вимог ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Трудових відносин після цієї зміни умов праці вона не припинила, а виходила на роботу в період, за який вона просить стягнути кошти, один раз на тиждень. Оплата праці в цей період проводилась пропорційно відпрацьованому часу, що відповідає вимогам статті 56 цього Кодексу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини у справі та прийнявши до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-2261цс16, згідно з якою положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним і не передбачає виплати різниці в заробітку в разі зміни істотних умов праці, зокрема встановлення неповного робочого часу при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_4

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення апеляційного суду Львівської області від 9 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: