Справа № 415/5304/16-ц
Провадження № 2/415/89/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретарів Нескородової Г.А., Кравченко О.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки, треті особи Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_5, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ОСОБА_4 міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки, третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_5, Державна архітектурно-будівельна інспекція України

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_2 з 2004 року є власником земельної ділянки за адресою: м. Лисичанськ, вул. Сосюри, буд. 201, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.04.2004 р. з цільовим призначенням під експлуатацію автомайстерні. На вказаній земельній ділянці ним із ОСОБА_3 за власний рахунок в рівних частках були побудовані будівлі та споруди авто майстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 201. Будівництво тривало з 1998 р. по 2004 р. У 2013 році ОСОБА_2 продав належну ? частку земельної ділянки за адресою: м. Лисичанськ, вул. Сосюри, буд. 201, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Однак, прийняти будівлі та споруди в експлуатацію виявилося неможливим, оскільки реконструкцію здійснено без затвердженого у встановленому порядку, тому вони звернулись до державного реєстратора з приводу введення в експлуатацію добудов до магазину, але це не надало позитивного результату.

В вересні 2016 року позивач звертався до приватного нотаріуса державного реєстратора ОСОБА_5 щодо питання оформлення вказаного нерухомого майна, однак було рекомендовано звернутись до суду. В серпні 2016 року було виготовлено технічний паспорт на вказану будівлю. В подальшому проведене технічне обстеження будівель та споруд, відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівель та споруд авто майстерні, за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Сосюри (Свердлова) буд. 201, якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

В звязку з тим, що відповідач відмовляється реєструвати право власності на вказану добудову, позивачі звернулись до суду щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України.

Просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку комплексу будівель та споруд автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 201, на належній йому земельній ділянці з цільовим призначенням для експлуатації автомайстерні, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку комплексу будівель та споруд автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою м. Лисичанськ, вул. Сосюри, 201, на належній йому земельній ділянці з цільовим призначенням для експлуатації автомайстерні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідоми, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.

Представник позивача ОСОБА_6 в судових засіданнях підтримав позовні вимоги; підтвердив факти, викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що спір між позивачами виник з ОСОБА_4 міською радою в особі Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», у звязку з тим, що КП «БТІ» не визнає права власності на самочинне будівництво позивачів.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 міської ради проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, суду надала заяву про розгляд справи за її відстуності.

Представник третьої особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, суду надали письмову заяву з клопотанням слухати справу за відсутності їх представника та надали суду письмові пояснення. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності обєкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України. Акт готовності обєкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо обєкт застрахований).

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року. Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року, у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта.

Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці).

Технічне обстеження включає такі етапи:

попереднє (візуальне) обстеження обєкта, у тому числі огляд і фотографування обєкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення категорії складності обєкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності);

детальне (інструментальне) обстеження обєкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності).

Якщо етапи технічного обстеження обєкта, що проводилося, не збігаються з названими етапами, зазначаються фактично пройдені етапи технічного обстеження.

Не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду обєкта.

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей обєкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на обєкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану обєкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку.

Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується субєктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб).

Відповідно до п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року, датою прийняття в експлуатацію обєкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката.

Відповідно до п. 17 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого Постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року, замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації: щодо обєктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку; щодо обєктів, які належать до I-III категорії складності, за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку; щодо самочинно збудованого обєкта, на яке визнано право власності за рішенням суду, за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку.

Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності обєкта до експлуатації, за експлуатацію обєкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Вислухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення» від 18.12.2009 року, за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Суд, не приймає до уваги визнання позову відповідачем, адже таке визнання суперечить закону.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 095657 від 21.04.2004р. приватний підприємець ОСОБА_2 на підставі рішення сесії ОСОБА_4 міської ради № 491 від 24.12.2003р. є власником земельної ділянки площею 0,0595 га, яка розташована за адресою: м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 201, цільове призначення земельної ділянки експлуатації автомайстерні.

Згідно з договором купівлі-продажу ? частини земельної ділянки від 06.09.2013р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_4 міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив ? частину земельної ділянки, що знаходиться в місті Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 201, площею 0,0267 га, кадастровий номер якої :26:002:0011, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0595 га, кадастровий номер якої :26:002:0012, надана для експлуатації автомайстерні, що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 9033211 від 06.09.2013 року та № 9037016 від 06.09.2013 року.

Отже, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки, що знаходиться в місті Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 201.

Рішенням засідання 4-ї (чергової) сесії ОСОБА_4 міської ради від 24.12.2015 року вулиця Свердлова була перейменована на вул. ім. В. Сосюри.

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Судом встановлено, що на вказаній земельній ділянці позивачами за власний рахунок в рівних частках були побудовані будівлі та споруди автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: м. Лисичанськ, вул. В. Сосюри, 201.

26.08.2016 року ЛКП «БТІ» було розроблено технічний паспорт на громадський будинок комплекс будівель та споруд авто майстерні за адресою: м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри, 201. Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження комплексу будівель та споруд авто майстерні - гараж «М», з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т», сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», огорожа «№1-3», вимощення «І», що знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри, 201, замовник ОСОБА_2 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Відповідачі просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку комплексу будівель та споруд автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: м. Лисичанськ, вул. В. Сосюри, 201, на належній йому земельній ділянці з цільовим призначенням для експлуатації автомайстерні, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку комплексу будівель та споруд автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою м. Лисичанськ, вул. В. Сосюри, 201, на належній йому земельній ділянці з цільовим призначенням для експлуатації авто майстерні.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Згідно з п. 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельні норми та правила істотними.

Згідно з відповіддю № 7/12-42к-вих16 від 08.02.2017 року, наданою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області, оскільки позивачі не звертались до Державної-будівельної інспекції України з питань отримання/реєстрації документу, що надає право виконувати будівельні роботи з будівництва комплексу будівель та споруд авто майстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н» за адресою м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри, буд. 201, то вказані будівлі є самочинним будівництвом в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Судом також встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками земельної ділянки, що знаходиться в місті Лисичанськ, вул. В. Сосюри (Свердлова), буд. 201, що на підставі рішення сесії ОСОБА_4 міської ради № 491 від 24.12.2003р. спочатку була передана у власність ОСОБА_2, цільове призначення земельної ділянки експлуатації авто майстерні, а після ? зазначеної земельної ділянки була продана ОСОБА_2 ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що позивачі не звертались до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації. Позивачі звернулись до державного реєстратора приватного нотаріуса ОСОБА_5 Так, згідно з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяження від 01.10.2016р., наданого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_5, відмовлено у державний реєстрації прав власності по ? частки, форма власності приватна, комплекс будівель та споруд атвомайстерні, що розташований за адресою м. Лисичанськ, вул. В.Сосюри, буд. 201, кадастровий номер земельної ділянки :26:002:0012 за субєктом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з підстав відсутності документу, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси. Отже, відмова державного реєстратора надана відповідно до вимог діючого законодавства, тобто є законною.

На звернення від 14.12.2016 року щодо видачі свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна (гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н» та вбиральня), листом-віддповіддю № 1510 від 16.12.2016 року Управлінням власності ОСОБА_4 міської ради з питань реєстрації прав на нерухоме майно позивачам рекомендовано звернутись до нотаріуса або до державних адміністраторів, які діють в органах місцевого самоврядування в межах Луганської області.

В свою чергу Управління архітектури та містобудування ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено в присвоєнні адреси авто майстерні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, зауважує, що представник позивачів ОСОБА_6 суду пояснив, що спір між позивачами виник з ОСОБА_4 міською радою в особі Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», у звязку з тим, що КП «БТІ» не визнає права власності на самочинне будівництво позивачів, однак належних та допустимих доказів невизнання права власності за позивачами ОСОБА_4 міською радою в особі Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» суду надано не було.

Втім судом встановлено, що відмова державного реєстратора, надана відповідно до вимог діючого законодавства, тобто є законною. Відповіді Управління власності ОСОБА_4 міської ради та Управління архітектури та містобудування ОСОБА_4 міської ради позивачами отримані лише після звернення до суду, втім також надані відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012, позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.

Отже, залежно від ознак самочинного будівництва відповідачами у справах щодо самочинного будівництва можуть бути:

-власник або належний користувач земельної ділянки, на якій здійснено будівництво іншою особою, якщо ця земельна ділянка не відноситься до земель комунальної або державної власності;

-територіальна громада відповідної місцевості в особі місцевої ради або держава в особі місцевої державної адміністрації, якщо земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, є комунальною або державною власністю;

-інші особи для яких самочинне будівництво створює негативні правові наслідки (суміжні землекористувачі, співвласники тощо).

Представник позивачів ОСОБА_6 суду пояснив, що спір між позивачами виник з ОСОБА_4 міською радою в особі Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», судом в свою чергу встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер якої :26:002:0012, на якій розташовані гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н» та вбиральня, знаходиться у приватній власності позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що виключає ОСОБА_4 міську раду як відповідача, адже земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, не є ані комунальною ані державною власністю.

Відповідно до абз. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012, у разі пред'явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК, має вирішити питання про його заміну на належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК, залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в даному випадку взагалі не мало місце порушення, невизнання чи оспорювання права власності позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на самочинне будівництво.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Слід зауважити, що комплекс будівель та споруд автомайстерні, а саме: гараж «М» загальною площею 132,00 м.кв., з оглядовою ямою «Гл», будівля автомайстерні «Р», «Т» загальною площею 69,70 м. кв., сарай «Л», навіс «С», навіс «Н», за адресою: м. Лисичанськ, вул. В. Сосюри, 201, збудовані на земельній ділянці, що була відведена саме для цієї мети на підставі рішення сесії ОСОБА_4 міської ради № 491 від 24.12.2003р., цільове призначення земельної ділянки експлуатації авто майстерні, що в свою чергу виключає можливість визнання права власності за рішенням суду.

Дослідивши всі обставини в сукупності та враховуючи положення діючого законодавства щодо вільного володіння, користування та розпорядження особою належним позивачу майном, суд вважає, що позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки, треті особи Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_5, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 90 ЗК України, ст.ст. 15-16, 375 376, 392 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власниками земельної ділянки, треті особи - Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус ОСОБА_5, Державна архітектурно-будівельна інспекція України, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА