ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучман Ірина Іванівна, про визнання договору про довічне утримання недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її бабуся ОСОБА_10, яка за життя проживала в АДРЕСА_2. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_10 є син померлої, батько позивача ОСОБА_11, який подав заяву про відмову від спадщини на користь позивача.

Позивач вказує, що після смерті ОСОБА_10 їм стало відомо, що вона за життя, 09 жовтня 2013 року, таємно від родини нотаріально уклала з ОСОБА_7 договір № 2985 про довічне утримання, відповідно до якого остання отримала від ОСОБА_10 після її смерті у власність квартиру АДРЕСА_1.

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги, вказала, що її бабуся ОСОБА_10 проходила лікування в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2 ДОР».

Посилаючись на неправомірні дії відповідача ОСОБА_7 відносно відчужувача ОСОБА_10 щодо неповідомлення про фізичну особу, яка потребує опіки, та на порушенням вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат»нотаріусом Криворізького нотаріального округу Кучман І.І. при укладенні та посвідченні договору, невизначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, позивач просила визнати договір від 09 жовтня 2013 року № 2985 про довічне утримання недійсним.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року, в позові ОСОБА_6 відмовлено повністю.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того що оспорюваний договір є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не доведено як того, що ОСОБА_10 на час укладення договору довічного утримання 09 жовтня 2013 року не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, так і неправомірності дій відповідача ОСОБА_7 відносно відчужувача ОСОБА_10, а також порушення вимог ст. 43 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом Криворізького нотаріального округу КучманІ.І. при укладенні та посвідченні договору.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_6 є онукою ОСОБА_10

За життя, 09 жовтня 2013 року ОСОБА_10 уклала з ОСОБА_7 договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І.

Відповідно до умов договору відчужувач ОСОБА_10 передала у власність на умовах цього договору набувачеві ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_10 на праві приватної власності, а ОСОБА_7 взамін цього зобов'язувалась у порядку та на умовах, визначених цим договором, довічно забезпечувати ОСОБА_10 матеріальним забезпеченням в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідною допомогою.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 померла.

Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року син померлої ОСОБА_11 звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_10 на користь онуки померлої ОСОБА_6, а 06 травня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Спір між сторонами виник з приводу недійсності договору про довічне утримання від 09 жовтня 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу Українивстановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції призначив посмертну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу. Згідно з актом експертизи від 10 березня 2015 року № 7 ОСОБА_10 в момент укладення договору довічного утримання 09 жовтня 2013 року тяжким психічним розладом не страждала, а виявляла ознаки легкого когнітивного розладу. Тобто ОСОБА_10 у момент укладення договору довічного утримання 09 жовтня 2013 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

При цьому суд не вивчив акт експертизи, не визначив, які прийоми та методи експерт використовував та чи достатньо він мав доказового матеріалу для проведення відповідної експертизи.

У порушення вимог ст. 189 ЦПК України суд не вирішив питання про виклик експерта для роз'яснення і доповнення свого висновку

Для правильної оцінки вказаних обставин, які мають важливе юридичне значення для вирішення цієї справи, суд першої інстанції мав право поставити на обговорення питання про призначення додаткової чи повторної експертизи (ст. 150 ЦПК України).

Таким чином, судами допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік