АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/836/17 Справа № 175/455/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Петешенкової М.Ю.,

суддів: Деркач Н.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_3на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Новоолександрівської сільської ради, треті особи: Дніпропетровська регіональна філія «Центр державного земельного кадастру», Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі, реєстраційній службі Дніпропетровського районного управління юстиції про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 27.07.1991 року він є власником земельної ділянки, площею 0,5476 га, розташованої в межах населеного пункту на території с. Волоське по вул.Центральній, №70 (Волоської сільської ради, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області), на підставі державних актів на право приватної власності на землю серія ЯД №075064 та серія ЯД №975065 виданих 09.04.2008 року, кадастровий номер 0-02-001-0091.(0090). Межі земельної ділянки в натурі по вулиці Набережній, №70 в селі Волоське встановлені 29.10.2008 року на підставі рішення 12 сесії 5 скликання Волоської сільської ради.

Влітку 2013 року ОСОБА_3 стало відомо, що невстановлені особи самовільно здійснили розмітку сусідньої земельної ділянки , яка належить ОСОБА_4, та проїзду по вулиці Центральній, розміром по довжині 28 метрів, в результаті даної розмітки частина проїзду відійшла у приватну власність ОСОБА_4, проте з ОСОБА_3, як користувачем проїзду по вулиці Набережній, 70, межі (розмір) проїзду ніхто не погоджував, в результаті чого ОСОБА_4, приєднавши вказану ширину до свого городу, зменшила проїзд з 6.0 метрів до 3,5 метра та зверху земляного валу встановила паркан. Відновити межу проїзду по вулиці Набережній до домоволодіня 70 в с. Волоське ОСОБА_4 не бажає, чим порушує право позивача на користування проїздом.

На підставі наведеного ОСОБА_3 просив визнати незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_4, серії АЖ №823645 від 25 серпня 2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за номером 14, та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 0-02 -001- 0172.

Крім того, просив визнати незаконним та скасувати рішення 27 сесії 5 скликання Волоської сільської ради від 23.03.2009 року про передачу земельної ділянки у розмірі 0,250 га та видачу Державного акту на право власності на землю ОСОБА_4 і зобовязати відповідачку відновити межі земельної ділянки та ширину проїзду до домоволодіння 70 по вулиці Набережній в селі Волоське Дніпропетровського району Дніпропетровської області до попередніх розмірів, які існували до 2013 року, шириною 6 метрів та довжиною 28 метрів.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 19 жовтня 2016 року, представник позивача ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсягу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 29.10.2007 року є власником земельної ділянки, площею 0,5476 га, розташованої в межах населеного пункту на території с. Волоське по вул.Центральній №70 (Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області), на підставі державних актів на право приватної власності на землю серія ЯД №075064 та серія ЯД №975065, виданих 09.04.2008 року, кадастровий номер 0-02-001-0091.(0090) (а.с.15,17). Межі земельної ділянки в натурі по вулиці Набережній, №70 в селі Волоське встановлені 29.10.2008 року на підставі рішення 12 сесії 5 скликання Волоської сільської ради.

Відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, загальною площею 0,250 га,розташованої в межах населеного пункту на території с. Волоське по вул. Центральній, №72 (Волоської сільської ради , Дніпропетровського району, Дніпропетровської області), на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ №823645 від 23.03. 2009 року (а.с.41).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що влітку 2013 року, не погоджуючи з ним розмір проїзду по вул. Центральній, ОСОБА_4 здійснила розмітку належної їй земельної ділянки та проїзду по вул. Центральній, встановивши паркан, внаслідок чого частина проїзду відійшла у приватну власність ОСОБА_4, тим самим зменшивши проїзд з 6.0 метрів до 3,5 метра, що порушує його право користування проїздом на власному транспорті, а також використовувати спеціалізований транспорт. У зв*язку з чим ОСОБА_3 вважає незаконними рішення 27 сесії 5 скликання Волоської сільської ради від 23.03.2009 року про передачу земельної ділянки у розмірі 0,250 га та виданий на підставі цього рішення державний акт на право власності на землю Серія АЖ №823645 на імя ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки № 72 по вул.Набережній у с.Волоському Дніпропетровської області, загальною площею 0,250 га. Право власності на зазначену земельну ділянку виникло у відповідачки після реєстрації державного акту на право приватної власності на землю серії АЖ №823645 від 25.08.2009 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14, що передбачено ст. ст. 22,23 Земельного Кодексу України та Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок».

Матріалами справи встановлено, що предметом спору є рішення сільської ради про передачу земельної ділянки відповідачці та державний акт на право приватної власності на землю.

Однак, при цьому позивачем не надано суду належних та допустимих доказів незаконності рішення 27 сесії 5 скликання Волоської сільської ради від 23.03.2009 року про передачу земельної ділянки у розмірі 0,250 га ОСОБА_4 та держакту на землю у розумінні ст.ст.116,118 та 140-147 ЗК України.

У звязку з чим, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зазначених позовних вимог є правильним.

Крім того, статтею 80, ч.1 ст.91, ч.1 ст.96, ч.3 ст.103 Земельного Кодексу України регулюють загальні питання обєктів права власності на землю, обовязки власників та землекористувачів земельних ділянок та зміст добросусідства.

Згідно з частинами 2, 3, 5 ст.158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішується: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.06.2010року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Отже, в силу вказаних правових норм спір вирішується судом у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів; земельні спори щодо меж земельних ділянок (у межах населених пунктів) вирішують органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, межі земельних ділянок, які є у приватній власності позивача та відповідачки, встановлені державними актами на землю. При цьому, позивачем ставиться питання про відновлення меж земельної ділянки проїзду, який за ним не закріплено, він знаходиться у загальному користуванні, що свідчить про невірно обраний позивачем спосіб захисту права з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за змістом якої особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу для захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Однак, позивачем при виборі способу захисту порушеного права зазначені положення закону не були враховані, у звязку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача відносно наявності фактів порушення відповідачкою правил добросусідства у звязку зі зміною фактичних меж спірного проїзду не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позов щодо усунення перешкод у користуванні проїздом ОСОБА_3 не заявлявся. В той час як вирішення по суті заявлених ОСОБА_3 позовних вимог не призведе до відновлення його прав щодо користування проїздом.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, обґрунтовані висновки щодо яких виклав в мотивувальній частині судового рішення.

При ухваленні судового рішення також правильно застосовані норми матеріального права у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю.Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_2