Справа № 766/4420/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Сікорській Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка-Життя» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10.04.2015 року між нею та ПАТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № 5, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29804,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), які зобовязалася повернути разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості), згідно з умовами кредитного договору, строком на 60 місяців, кінцевий термін повернення становить 10.04.2020 року, зі сплатою процентів в розмірі 5,0000% річних від залишкової суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою і не може збільшуватися без попереднього повідомлення та погодження позичальника.

Позивач вважає, що при укладенні договору порушені її права як споживача, оскільки працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило без тривалої затрати часу, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, які вона, не маючи змоги прочитати через дрібний шрифт, підписала, сподіваючись на добросовісність працівників банку.

У звязку з наведеним просить визнати недійсним кредитний договір № Z03.194.71895 від 10.04.2015 року; зобовязати ПАТ «Ідея Банк» прийняти у ОСОБА_1 суму залишкової заборгованості у розмірі 27248 грн. у термін, що передбачався сторонами для погашення кредиту.

Позивач та представник позивача в судове засідання не зявилися, однак представник направив заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача ПАТ «Ідея Банк» в судове засідання не зявився, однак направив заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач була ознайомлена з умовами кредитування, а саме з текстом кредитного договору та змістом в цілому, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його вкладу не висловила, крім того позивач надала згоду на збирання, накопичення, використання та обробку персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних «Клієнти ПАТ «Ідея Банк» у межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази банківських послуг. Позивач жодним чином не позбавлена права письмово скасувати наданий нею дозвіл на обробку банком її персональних даних.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак надав суду письмові пояснення, в яких пояснив, що позивачем було здійснено страховий платіж, що є підставою для виконання договору страхування, що свідчить про фактичне визнання його умов, оскільки своїми схвальними діями позивач визнала правочин дійсним. Третьою особою не зафіксовано жодних порушень за договором страхування як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 10.04.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Z03.194.71895, відповідно до умов якого банк надав останній кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 29804,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а ОСОБА_1 зобовязалася одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості)і комісіями згідно з умовами цього договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 60 місяців.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 5,0000% річних від залишкової суми кредиту.

Ставки процентів, передбачені кредитним договором, є стабільними і не можуть змінюватися банком без попереднього повідомлення та погодження позичальника (п. 1.5 кредитного договору).

За змістом п.п.1.6, 1.7 кредитного договору позичальник дала згоду банку на доступ до своєї кредитної історії, збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій інформації щодо себе, а також на перевірку особистих даних, в порядку визначеному ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» та на укладення за рахунок позичальника як страхувальника договору добровільного страхування життя.

В п. 6 кредитного договору зазначено графік щомісячних внесків за кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дана норма Цивільного кодексу України поширюється в тому числі на свободу укладення договору.

На час підписання договору позивач не вважав, що оспорюваний на даний час кредитний договір порушує її права як споживача.

Судом встановлено, що позивач під час укладення кредитного договору була ознайомлена з його умовами, оскільки висловила своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право відкликати свою згоду (відмовитись) на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, вказаних дій позивач не вчинила та уклала кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення кредитного договору.

Крім того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо невиконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються (постанови Верховного Суду України від 11.11.2015р. у справі №6-511цс15, від 02.12.2015р. у справі №6-1341цс15).

У разі ненадання зазначеної у п.2 ст.11 вищезазначеного закону інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним.

Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримала кредит.

Позивач відповідно до п.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини, не відмовилася від його виконання, що свідчить про те, що вона була згодна з умовами даного договору, а також не вимагала надання додаткової інформації по кредитному договору.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

У частині третій ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні, стосовно споживача, правила зміни відсоткової ставки.

Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до неї, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність в останньому несправедливих умов та істотного дисбалансу прав споживача, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобовязань.

Враховуючи, що в ході розгляду справи суду не надано доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання вищевказаного кредитного договору недійсним, вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст.5- 11, 60, 88, 208, 209, 213 215, 294 ЦПК України, ст.ст.215, 627, 1056 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка-Життя» про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.Е. Дорошинська