Провадження 2/235/962/17
Справа 235/1677/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Данилів С.В.,

за участю секретаря: Харенко Т.Ю.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 у м. Покровську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Відділення виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності на виробництві

в с т а н о в и в :

06.04. 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа: ВВД ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності на виробництві.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 16.07.2001 року по 14.08.2015 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. 14.08.2015 року наказом № 1019 ку він був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з уходом на пенсію.

Позивач зазначає, що перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, він працював з повним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 30.11.2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло, у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора вугільний пил, виробничий шум, важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 97,7Вт (ПДР-90Вт), теж саме при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 53,8Вт (ПДР 45Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 91,0 мг/м.куб. при ГДК 10 мг/м.куб., виробничий шум сягав 86дБА при ГДР 80 дБА.

Позивач також вказує, що йому було встановлено медичний основний діагноз: «Хронічна радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлене вперше М-54.1.7. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1 (один) ст. захворювання професійне, встановлене вперше. J 41.8. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість початкові явища (1 ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Захворювання професійне, встановлене вперше Н 90.3.» та медичний супутній діагноз: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст. (гіпертрофія лівого шлуночка), ступінь 1, ризик 2. СН 0. Сечосольовий діатез».

Також вказує, що 23.07.2015 року при огляді МСЕК йому було встановлено 3 групу інвалідності первинно за загальним захворюванням на строк до 01.08. 2016 року. 09.12. 2015 року він був повторно оглянутий МСЕК та йому було встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням до 01.01.2017 року.

Позивач також зазначає, що 18.10.2016 року згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії йому було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, 3 групу інвалідності з 18.10. 2016 року - безстроково.

Позивач зазначає, що у звязку зі шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у тому, що у звязку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих звязків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха, почуття нехватки повітря, болі в грудній клітці, в попереку, ногах та руках та глухуватість, не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуванню з родиною. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікування і відновлення здоровя він практично не має, відносини його погіршилися, він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому, усі турботи по будинку лягли на його рідних.

Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоровя.

Крім того, позивач зауважує, що у нього значно знизився слух і він став дуже погано чути, що не дає йому можливості у повній мірі спілкуватися з людьми, у звязку з чим він став почувати себе неповноцінною людиною.

Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 65 000 грн. зазначивши, що діями відповідача йому спричинені моральні страждання, повязані з професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

З огляду на вищенаведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду, у звязку з втратою працездатності на виробництві, в сумі 65000 грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі, надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути за відсутності представника, щодо ухвалення рішення поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки (а.с. 26-29) позивач з 16.07.2001 року по 14.08.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач з 16.07.2001 року по 30.07.2001 року знаходився на зайняттях в УП, з 01.08.2001 року по 30.09.2005 року працював машиністом гірничих виїмкових машин 5р з повним робочим днем у шахті, з 01.10.2005 по 14.08.2015 року працював машиністом гірничих виїмкових машин 6 р підземним з повним робочим днем у шахті.

Таким чином, позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи з повним робочим днем у шахті.

Згідно наказу пр. № 1019 ку позивача було звільнено 14.08.2015 року за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з уходом на пенсію.

Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.11.2015 року комісією встановлено, що професійне захворювання виникло, у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора вугільний пил, важкість праці, виробничий шум, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 97,7Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 53,8Вт (ПДР 45Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 91,0 мг/м.куб. при ГДК 10 мг/м.куб., виробничий шум сягав 86дБА при ГДР 80 дБА (а.с. 6-8).

Відповідно до довідки міжрайонної МСЕК від 23.07.2015 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності за загальним захворюванням первісно з 23.07.2015 року по 01.08.2016 року, встановлено протипоказання щодо підземних умов праці, м/р на поверхні слюсарем, вахтером (а.с. 9).

Згідно виписки з акта огляду МСЕК серії АВ № 0607573, 09.12.2015 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням до 01.01.2017 року, протипоказана праця в умовах дії пилу, токсичних газів, важка фізична праця, вимушена робоча поза, несприятливий мікроклімат (а.с. 14).

Відповідно до довідки Обласної профпатологічної МСЕК від 18.10.2016 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності безстроково та визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме повторно за сукупністю 65 %, встановлено потребу в медикаментозному лікуванні по профзахворюванням, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 13).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 03.11.2015 року визначено, що діагноз: «Хронічна радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН 1 (один) ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість початкові явища (1 ст. за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3І.» - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с. 15).

Наявність зазначених професійних захворювань підтверджується медичним висновком від 15.09.2016 року (а.с. 20, 21), виписками з амбулаторної карти № 996 (а.с. 16), № 318-318 (а.с. 17), випискою з амбулаторної карти (а.с. 18), випискою з медичної карти № 916 (а.с. 19), епікризом з історії хвороби № 771 (а.с. 22), випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 3826/598 (а.с. 23), випискою з амбулаторної карти (а.с. 24-25).

Приймаючи до уваги вищенаведене, матеріали справи свідчать про те, що під час роботи на підприємстві відповідача ОСОБА_1 отримав професійне захворювання.

Оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві на час виникнення спірних відносин, в звязку із зміною спеціального закону, не відповідає за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником виробничої травми чи професійного захворювання в цей період, він набуває права на відшкодування моральної шкоди на загальних підставах, встановлених законом.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про що свідчить акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який є в матеріалах справи.

Частина 2 ст.237-1 КЗпП України містить посилання на те, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

В той же час є загальна норма ст. 23 ЦК України, якою передбачено певний порядок та визначення розміру моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), ч.9 забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Так, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має довести позивач, зокрема, належить доведення факту завдання моральної шкоди та розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку позивача можливе на підставі доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК України. До таких доказів належить і висновок експертизи, проте він не є як єдиним можливим і достатнім доказом спричинення шкоди, так і підставою визначення її розміру, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надав докази завдання йому шкоди, довів цими доказами певний її розмір і не просив суд про призначення медико-соціальної експертизи, то суд не має підстав для відмови в позові чи призначення експертизи з власної ініціативи, оскільки це не передбачено положеннями ЦПК України (ст.ст. 10, 143 - 145), які мають суто змагальний характер доказування.

У разі якщо відповідач не погоджується з доводами позивача про наявність моральної шкоди та її розміром, визначеним позивачем, відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідач не позбавлений можливості заявити клопотання про призначення такої експертизи.

Відповідач у даній справі клопотання про проведення експертного дослідження не заявляв.

Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством.

Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив за сукупністю 65 % професійної працездатності в результаті роботи на підприємстві відповідача, визнаний інвалідом 3 групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина.

Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (із змінами) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача.

Ураховуючи вищенаведене, при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, вік позивача, а також роботу позивача ні інших підприємствах вугільної промисловості.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 25 000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07. 2011 року № 3674-VI, позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.

Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600 грн.

Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 7, 8, 10, 14, 57-60, 79, 88, 208-209,212-218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції ФСС НВВ та ПЗУ у м. Покровську Донецької області про відшкодування моральної шкоди, у звязку із втратою працездатності на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, грошову компенсацію у сумі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві.

В іншій частині позову відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (р/р 0071 в ПАТ «ВТБ Банк» м. Київ, МФО 321767, код ЕДРПОУ 13498562) на користь держави судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С.В. Данилів