У х в а л а

іменем україни

17 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Карпенко С.О.,

Кузнєцова В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю ФТД «Наташа-М», Приватне підприємство «Ніанат», про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 травня 2014 року, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Кузьменко Олени Сергіївни - на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила скасувати рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 травня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ ФТД «Наташа-М», ПП «Ніанат» про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, оскільки заборгованість стягнута за договорами поруки, які вже припинилися. Крім того, рішення постановлено без її відома та участі.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року у відкритті касаційного провадження ОСОБА_2 відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2014 року, апеляційного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року, заяву задоволено.

Скасовано рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 14 травня 2014 року під головуванням судді Москаленко Н.Ю. у справі № 1371-9/539/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ ФТД «Наташа-М», ПП «Ніанат» про стягнення заборгованості. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Альфа-Банк» - Кузьменко О.С. - просить скасувати вищевказані судові рішення із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 14 травня 2014 року рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у справі № 1371-9/539/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ ФТД «Наташа-М», ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПП «Ніанат» про стягнення заборгованості за договором про надання траншу № SME0003613-2 від 10 листопада 2011 року, солідарно з відповідачів стягнута заборгованість за договором у розмірі 9 116 852 грн 37 коп., а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 25 500 грн.

Відповідно до ст. 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Згідно із пунктом 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (ч. 1 ст. 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 03 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11, ч. 8 ст.18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження у договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1716цс15, який за змістом ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

У справі, яка переглядається, рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»про стягнення заборгованості за кредитним договором, про скасування якого звернулася із заявою ОСОБА_2, ухвалено 14 травня 2014 року, тобто після внесення зазначених вище змін до Закону України «Про третейські суди».

Суди попередніх інстанцій встановивши, що правовідносини між сторонами виникли зі споживчого кредиту і на них поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів»та оскільки рішення третейського суду, про скасування якого подано заяву, ухвалено після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», дійшли обґрунтованого висновку про непідвідомчість такої справи третейському суду в силу положень пункту 14 ч. 1 ст. 6 цього Закону.

Доводи касаційної скарги про те, що кошти, які були отримані ОСОБА_2 за договором про надання траншу від 10 листопада 2011 року, були використані нею в підприємницькій діяльності, не підтверджені належними доказами та не спростовують висновок судів, що такі одержані заявником для особистих потреб, а тому ОСОБА_2 є споживачем у розумінні п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані ухвали постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - Кузьменко Олени Сергіївни - відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: С.О. Карпенко

В.О. Кузнєцов