Справа №591/7881/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кривцова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/27/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 жовтня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Кононенко О. Ю. ,

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2016 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про дострокове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 014/30650/82/82021, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 140 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5% річних, зі строком повернення до 14 лютого 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань між позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 82021-П-1, з відповідачем ОСОБА_3 договір поруки № 82021-П-3, з відповідачем ОСОБА_8 договір поруки № 82021-П-2. Свої договірні зобов'язання по кредитному договору відповідач ОСОБА_3 не виконав. Станом на 13 жовтня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 75 150,19 грн., із них: 66506,78 грн. - заборгованість по кредиту; 8 643,41 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 75 150,19 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8, солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_9 заборгованість за кредитним договором № 014/30650/82/82021 від 14 лютого 2008 року в загальній сумі 75 150,19 грн.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 судовий збір в сумі 1218 грн. в дольовому порядку в рівних частках по 304,50 грн. з кожного відповідача.

Вказане рішення суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України зазначених норм закону не врахував, належним чином не перевірив чи відповідає спірний кредитний договір вимогам ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», чи надавалася позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повна інформація про кредитні умови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/30650/82/82021 на суму 140000 грн. на строк до 14 лютого 2018 року зі сплатою 16,5% за користування кредитом. Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 9.1, 9.2, 9.3 кредитного договору відповідач зобов'язаний забезпечити повернення коштів, отриманих в рамках кредиту, сплату процентів та сплатити пеню у розмірі 0,5% у разі прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за кредитом (а.с. 19-40, т. № 1).

Відповідно до п. 9.1. кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі прострочені проценти, пеню та штрафи відповідно до цього договору (а.с. 24, т. № 1).

Пунктом 9.2. договору визначено: зокрема, кредитор вправі пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту, або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох раз протягом останніх дванадцяти місяців (а.с. 24, т. № 1).

Відповідно до п. 7.2. кредитного договору, позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтентними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту в дату, визначену п. 1.3.3. цього договору (а.с. 23).

Пунктом 1.3.3. договору визначено 19 число кожного місяця (а.с. 20, т. № 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, позичальник протягом останніх дванадцяти місяців більше трьох раз допустив порушення строків погашення кредиту менш ніж на 30 календарних днів (а.с. 16, т. № 1).

Згідно квитанцій, наданих відповідачем про погашення сум кредиту 30.06.2015 року, 29.07.2015 року, 31.08.2015 року, 29.09.2015 року, 28.10.2015 року (а.с. 247- 248, т. № 1) - не спростовують, а навпаки підтверджують доводи банку про те, що позичальник допустив порушення строків погашення кредиту. Банк не заперечує факту оплати сум по кредиту у вказані дати і вказані суми відображені у розрахунку (а.с. 16, т. № 1).

За вказаних обставин, посилання відповідача на те, що він лише двічі допустив незначне порушення умов договору - не відповідають дійсності.

01 вересня 2015 року позичальнику ОСОБА_3 було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитом № 114-0-0-00/15-45832 (а.с.53-54, т. № 1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушення відповідачем права позивача на належне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором воно підлягає захисту, у зв'язку з чим суд стягнув з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 75 150,19 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, про що йдеться в ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, в тому числі і сплата неустойки, тобто штрафу або пені, як про це уточнено в ст. 549 ЦК України.

В забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_3 по кредитному договору 14 лютого 2008 року з відповідачами ОСОБА_7 укладено договір поруки № 82021-П-1 (а.с. 41-44, т. № 1), з відповідачем ОСОБА_8 укладено договір поруки № 82021-П-2 (а.с.45-48, т. № 1), з відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки № 82021-П-3 (а.с.49-52, т. № 1).

Пунктом 2.2 зазначених договорів поруки від 14 лютого 2008 року передбачено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника, що зазначені в п. 1.3 даного договору, які виникають з умов кредитного договору, вказаного в п. 1.2 даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі зазначеному в п. 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штраф), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

01 вересня 2015 року відповідачу - поручителю ОСОБА_7 було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитом № 114-0-0-00/15-45835 (а.с.55-56, т. № 1).

01 вересня 2015 року відповідачу - поручителю ОСОБА_8 було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитом № 114-0-0-00/15-45839 (а.с.57-58, т. № 1).

01 вересня 2015 року відповідачу - поручителю ОСОБА_3 було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитом № 114-0-0-00/15-45837 (а.с.59-60, т. № 1).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу банку про стягнення суми заборгованості по кредиту, відсоткам солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, які несуть відповідальність перед банком як солідарні боржники.

Наявний у справі розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору від 14 лютого 2008 року, укладеного між сторонами, первинним документам щодо видачі та погашення кредиту та відсотків за даним договором. Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що всі сплачені ним кошти на виконання кредитного договору враховані позивачем.

Зауваження представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 щодо наданого банком розрахунку не містять грунтовного альтернативного розрахунку з врахуванням вимог кредитного договору та арифметичного співставлення грошових коштів щодо видачі кредиту та відсотків.

Повне врахування позивачем внесених ОСОБА_3 коштів на погашення кредиту підтверджується і висновком судової економічної експертизи № 241/242 від 15 вересня 2017 року (а.с. 96-113 т. 3).

Посилання апелянта на відсутність підстав у позивача вимагати дострокового повернення кредиту матеріалами справи не підтверджується. Навпаки, позивачем доведено систематичне внесення ОСОБА_3 коштів на погашення кредиту з порушенням, визначених кредитним договором строків, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Наявність кредитних зобов'язань перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідачем ОСОБА_3 не оспорюється.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -