ухвала

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2016 року,

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що з 2006 року вона підтримувала з відповідачем фактичні шлюбні відносини, деякий час проживала з ним однією сім'єю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 неї народилась дитина - дочка ОСОБА_8, батьком якої є ОСОБА_7

10 червня 2014 року вона звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, проте відповідач не визнав свого батьківства щодо дитини, що призвело до відмови у задоволенні позову.

У зв'язку з цим, позивач просила суд встановити, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини його щомісячного заробітку, починаючи з 10 червня 2014 року і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_8, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кузнецовську Рівненської області.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено у зв'язку з безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 1 981 грн 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, виходив із положень ст. 146 ЦПК України та ст. 128 СК України та того, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Крім того, судами враховано, що рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2014 року встановлено, що за показаннями свідків у справі: ОСОБА_9 та ОСОБА_10., сторони ОСОБА_6 та ОСОБА_7 декілька років зустрічалися, їздили разом на відпочинок і навіть близько шести місяців разом проживали. Свідки, посилаючись на свою суб'єктивну думку, припустили, що батьком неповнолітньої ОСОБА_8 є саме ОСОБА_7

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_6 є матір'ю дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ця обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 05 березня 2009 року. Дослідженням зазначеного свідоцтва встановлено, що батьком дитини записано ОСОБА_7

Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ст. 135 СК України від 03 липня 2014 року № 3, запис про батька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7 у актовому записі про народження дитини від 05 березня 09 року № 127 вчинено на підставі ст.135 СК України.

На момент народження дитини ОСОБА_8 позивач ОСОБА_6 у шлюбі не перебувала. Вказана обставина учасниками процесу не оспорюється та підтверджується копією паспорта позивача серії НОМЕР_2, виданого Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 12 жовтня 2001 року.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року у справі призначено судово-медичну (імунологічну) експертизу з використанням аналізу ДНК, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставлене питання, чи є відповідач батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 серпня 2015 року до суду надійшло повідомлення експертної установи, з якого вбачається неможливість проведення експертизи методом ДНК-аналізу у зв'язку з тим, що, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору зразків, ОСОБА_7 на відбір зразків крові не з'явився. Ухвала суду повернута без виконання.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13 листопада 2015 року у справі повторно призначено судово-медичну (імунологічну) експертизу з використанням аналізу ДНК, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, на вирішення якої поставлене питання, чи є відповідач батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

25 січня 2016 року до суду надійшло повідомлення експертної установи, з якого вбачається, що 05 січня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з дитиною з'явились до експертної установи, проте ОСОБА_7 від проведення експертизи відмовився. Ухвала суду повернута без виконання.

Відмова ОСОБА_7 від проведення призначеної судом експертизи підтверджується актом від 05 січня 2016 року про відмову від відібрання зразків крові для експертного дослідження, з якого вбачається, що відповідач відмовився від здачі зразків крові за релігійними переконаннями.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків апеляційного суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік