21 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі - ДП «Красноармійськвугілля») про стягнення заробітної плати.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період з 03 листопада 2014 року по 04 липня 2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті на ВП «Шахта «Родинська» та був звільнений за власним бажанням. В день звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, у тому числі не виплачена компенсація витрат за проїзд, яка передбачена колективним договором за 147 відпрацьованих днів за період з листопада 2014 року по червень 2015 року у загальній сумі 995 грн.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача витрати на проїзд в розмірі 995 грн.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від

07 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просять скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 працював у відокремленому підрозділі відповідача «Шахта «Родинська», що розташоване за юридичною адресою м. Мірноград (раніше м. Димитрів),

вул. Ватутіна № 1 на посаді гірника очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті у період з 03 листопада 2014 року по 04 липня 2015 року включно. Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до табелів виходів на роботу у період з листопада 2014 року по травень 2015 року ОСОБА_4 відпрацював 147 днів, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано сторонами.

08 грудня 2015 року ОСОБА_4 звертався до ДП «Красноармійськвугілля» з приводу компенсації витрат на проїзд у період його роботи, на яке отримав роз'яснення про необхідність надання належних проїзних документів, підтвердження належності до цих документів та доведення, що ці документи пов'язані з проїздом до місця роботи та у зворотному напрямку.

11 березня 2016 року ОСОБА_4 на адресу відповідача направлено оригінали автобусних квитків без зазначення маршруту та дати перевезення номіналом по 5 грн - 100 штук, номіналом по 4 грн - 99 штук, номіналом по

1 грн - 11 штук, номіналом по 5 грн - 5 штук, номіналом по 2 грн - 11 штук, номіналом по 1 грн - 41 штука. Всього на загальну суму 995 гривень.

Листом від 17 березня 2016 року за № 1-161 ОСОБА_4 відмовлено у відшкодуванні витрат на проїзд, у тому числі з підстав відсутності інформації щодо часу та маршруту проїзду та належності їх позивачу.

У період з 01 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року автобусне перевезення працівників ДП «Красноармійськвуггіля здійснювалось Відокремленим підрозділом «Автомобіліст» ДП «Красноармійськвуггіля». Виділялися автобуси за маршрутами м. Димитров - шахта «Родинська» і

м. Красноармійськ - шахта «Родинська».

Відповідно до п. 7.6 Колективного договору ДП «Красноармійськвугілля», підписаного у 2007 році і який діяв у період спірних правовідносин, доставка працівників на роботу і з роботи повинна здійснюватись службовим транспортом, для чого забезпечити безкоштовний підвіз працівників ВП шахт до міста роботи і назад при умові знаходження ВП шахти на відстані більше 3 кілометрів від населеного пункту і відсутності інших видів транспорту (питання організації перевезення працівників оговорюється колективними договорами ВП шахт). При відсутності транспорту компенсувати працівникам Підприємства витрати на проїзд. Складати акт диспетчеру по транспорту у випадках не підвезення працівників до місця роботи з причини відсутності автобусів з подальшим оформленням наказу по ВП шахти.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у звʼязку із їх недоведеністю, оскільки встановив, що обов'язок роботодавця щодо безкоштовної доставки працівників ВП виникає за наявності таких ознак: 1) якщо відокремлені підрозділи знаходяться на відстані більше 3 кілометрів від населеного пункту; 2) якщо відсутні інші види транспорту. При цьому, два цих критерії маєть існувати одночасно.

Відокремлений підрозділ «Шахта «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля» розташоване безпосередньо біля м. Родинське і дістатися цього міста можливо громадським транспортом.

Разом з тим, судами надана належна оцінка наданим ОСОБА_4 квиткам, оскільки в наданих позивачем копіях проїзних документів відсутня інформації щодо часу і маршруту проїзду, та ними не підтверджується, що витрати в розмірі 995 грн понесені ним саме за період з 18 лютого 2015 року по 04 липня 2015 року у зв'язку з його проїздом до місця роботи та у зворотному напрямку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Димитровського міського суду Донецької області від 07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 10 січня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від

07 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від

10 січня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова