ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4879/17
провадження № 2/753/3886/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"19" вересня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ДАНИЛЕНКА В.В.

при секретарі ПАСЬКО І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за порушення виконання грошового зобов'язання у розмірі 27 025,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, останній зобов'язався повернути отримані від позивача у борг грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США та 6 000 грн. На підтвердження укладення договору позики та його умов, позичальником, відповідачем у справі, видано позивачу розписку у яких зафіксовано умови позики та посвідчено факт отримання ним визначених грошових сум.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором позики, оформленого розпискою, не виконав, у зв'язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року стягнуто з нього заборгованість у розмірі 22 710,76 грн. за вищевказаними зобов'язаннями.

Позивач вказує на те, що відповідач рішення суду не виконав, а оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін за визначеними договором зобов'язаннями, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, позивач просить суд захистити його порушене право шляхом стягнення з відповідача штрафних санкцій за невиконання грошового зобов'язання.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169 та стст. 224-226 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначено грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 2 000 доларів США та 6 000 грн. строком до 31 грудня 2010 року.

На підтвердження укладення даного договору позики та його умов позичальник - відповідач видав позикодавцю розписку.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вищезазначеним договором позики, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року, що набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 22 710,76 грн. та судові витрати. За виданим на виконання вказаного рішення виконавчим листом відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом також встановлено, що на час звернення до суду з даним позовом, рішення суду від 18 квітня 2012 року ним не виконано, що підтверджується листом Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, копія якого наявна в матеріалах справи.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, зокрема у ч. 2 п. 17 роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

При цьому, за правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. А статтею 599 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за змістом якої, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, перевіривши доданий позивачем розрахунок понесених інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх задоволення у розмірі 23 730,47 грн. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до наведеного розрахунку у розмірі 3 294,61 грн.

Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання за договором позики, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1 600 грн.

На підставі викладеного та керуючись стст. 526, 599, 610 - 611, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) суму заборгованості за порушення грошових зобов'язань у розмірі 27 025 грн. 08 коп., яка складається з суми інфляційних втрат у розмірі 23 730 грн. 47 коп. та 3% річних у розмірі 3 294 грн. 61 коп., а також судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, відповідно до якого рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: ДАНИЛЕНКО В.В.