АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/767/17 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін: представника відповідачів адвоката ОСОБА_1; позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Магдич Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_7, який проживав АДРЕСА_2, стосовно ОСОБА_2, жителя с.Буряківка, Заліщицького району Тернопільської області.

В обґрунтування позову ОСОБА_8 посилається на те, що його мама ОСОБА_9, не перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_7, під час навчання в Бучацькому сільськогосподарському технікумі, зачала, і згодом народила його. ОСОБА_7 за життя визнавав своє батьківство щодо нього і він часто приїжджав з матір'ю, а згодом - після досягнення 16 років, сам до ОСОБА_7 до м.Тернополя та у с.Новосілка, в якого залишався на вихідні, а під час канікул і на все літо. ОСОБА_7 називав його сином, утримував, виховував його, а він називав ОСОБА_7 батьком. На час смерті ОСОБА_7 не був одружений, не мав інших дітей. Факт встановлення батьківства потрібний позивачу для оформлення права на спадкове майно після смерті ОСОБА_7

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5,ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства задоволено. Встановлено факт батьківства ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 р., який проживав у АДРЕСА_1,стосовно ОСОБА_2, який проживає в с.Буряківка Заліщицького району Тернопільської області. Стягнуто із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 по 275,60 грн. судового збору з кожної.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Магдич О.О. в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вирішивши при цьому питання про розподіл судових витрат. Вказує, що суд порушив вимоги ст.53 КпШС України, оскільки встановив батьківство без достатніх підстав, які передбачені даною нормою. Відтак, жодних доказів про те, що за життя покійний ОСОБА_7 визнавав позивача ОСОБА_2 своїм сином, і хоча не проживав разом із матір'ю дитини ні до, ні після його народження, проте спільно виховував та утримував сина, що свідчить про визнання ним батьківства, позивачем представлено суду не було. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що документальних доказів листування, грошових переказів, телефонограм, які би підтверджували систематичне спілкування ОСОБА_7 з позивачем ОСОБА_2 не представлено. Не представлено також і будь-яких інших документів (анкет,заяв,листів), які би вказували на визнання ОСОБА_7 свого батьківства щодо ОСОБА_2 Представник позивача зазначає, що рішення суду ґрунтується виключно на показах свідків, які, на її думку, є неконкретними, суб'єктивними, суперечливими, поданими в основному з чужих слів, без вказівки на джерело отримання інформації та конкретних обставин, за яких ця інформація отримана. Наголошує, що покази свідків зводяться здебільшого до самого факту біологічного походження ОСОБА_2 від ОСОБА_7, але не підтверджують факт виховання та/або утримання ним дитини спільно з ОСОБА_9 Особа, яка подала апеляційну скаргу, також підкреслює і той факт, що долучені позивачем три фотографії, на яких ОСОБА_7 зображений уже в похилому віці разом із дітьми, які за неперевіреними поясненнями позивача є його синами, не дає підстави зрозуміти, що дане спілкування носило систематичний характер та пов'язане саме із визнанням ОСОБА_7 свого батьківства щодо ОСОБА_2

У судовому засіданні представник відповідачів вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, посилаючись на його справедливість, законність та обгрунтованість.

Заслухавши доповідь головуючого судді, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов про встановлення факту батьківства ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відносно позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доказів - пояснень самого позивача та показань численних свідків - родичів ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (двоюрідна сестра ОСОБА_28.), ОСОБА_11 (тітка ОСОБА_28.), ОСОБА_12 (тітка ОСОБА_7 - двоюрідна сестра його матері), однокурсників ОСОБА_7 - ОСОБА_13, ОСОБА_14; колег по роботі - ОСОБА_15, ОСОБА_16, матері позивача -ОСОБА_29, які достовірно підтвердили визнання ОСОБА_7 свого батьківства щодо ОСОБА_2

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом установлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 року в с.Буряківка Заліщицького району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06.03.1985 року. Матір'ю позивача зазначено ОСОБА_9, батьком позивача зазначений "ОСОБА_30". Ім'я батька записано за вказівкою матері позивача.

ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з 1965 по 1968 р.р. навчались у Бучацькому радгоспі-технікумі, про що свідчать архівна довідка Бучацького коледжу Подільського ДАТУ №77 від 08.12.2016 р. і диплом серії НОМЕР_2 про освіту ОСОБА_9

Рішенням народного суду Заліщицького району Тернопільської області від 14.02.1969 року визнано неправильним запис батьківства органами загсу, де ОСОБА_18 записаний батьком дитини ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого 17.12.1968 року Буряківським виконкомом сільської ради депутатів Заліщицького району Тернопільської області. Цим же рішенням суду розірвано шлюб між ОСОБА_18 і ОСОБА_20, в який вони вступили 06.10.1968 року. Присвоєно ОСОБА_20 дошлюбне прізвище "ОСОБА_2".

Відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва, виданої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. від 19.05.2016 року №112/02-31, відмовлено гр.ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Свідок ОСОБА_31 - мати позивача ствердила, що батьком її сина ОСОБА_2 є ОСОБА_7 Вона зачала дитину від ОСОБА_7 під час навчання у Бучацькому радгоспі-технікумі. Однак, після навчання останній був мобілізований на строкову військову службу, а вона вийшла заміж за ОСОБА_18 Але після народження сина вони з ОСОБА_18 розлучились у суді та суд визнав неправильним запис батьківства органами загсу, де ОСОБА_18 записаний батьком її дитини. Після повернення ОСОБА_7 з армії вони хотіли одружитися, однак сумісне життя не склалось із-за матері ОСОБА_7, котра заперечувала проти їх одруження. Однак, протягом усього свого життя ОСОБА_7 визнавав ОСОБА_2 своїм сином, зустрічався та спілкувався із сином, надавав кошти на його утримання, забирав його під час літніх канікул до себе у село Новосілка Підгаєцького району Тернопільської області.

Про факт визнання ОСОБА_2 ОСОБА_7 своїм сином підтвердили родичі ОСОБА_7 - ОСОБА_10 (двоюрідна сестра ОСОБА_28.), ОСОБА_11 (тітка ОСОБА_28.), ОСОБА_12 (тітка ОСОБА_7 - двоюрідна сестра його матері), котрі пояснили, що ОСОБА_7 називав позивача сином, визнавав його за сина, забирав у село на вихідні та на літні канікули, представляв як сина перед усіма своїми родичами.

Свідок ОСОБА_13 - подруга матері позивача ОСОБА_32 та ОСОБА_7 по навчанню ствердила, що вона особисто повідомляла листом ОСОБА_7, котрий перебував на строковій військовій службі, про народження від нього сина ОСОБА_9, та що ОСОБА_7 у листі визнав, що народжена ОСОБА_9 03.12.1968 року дитина є його сином. Однак, за давністю років ці листи не збереглися. Під час частих поїздок по роботі у Тернопіль у 1970-х роках зустрічалась із ОСОБА_7, котрий регулярно передавав для сина ОСОБА_22 гроші у сумі по 25 - 30 рублів та іграшки і подарунки. А також була свідком того, що у цей період ОСОБА_9 із сином приїжджали до батька у Тернопіль погостювати. ОСОБА_7 називав ОСОБА_2 сином протягом усього свого життя.

Свідок ОСОБА_14, котра вчилась в технікумі з ОСОБА_7 та знає його із 1964 року, також підтвердила беззаперечне визнання ОСОБА_7 своїм сином позивача, котрі були дуже схожими зовні, а також, що він купляв для сина учнівську форму, коли той ще навчався у школі, а пізніше - придбавав перстні для молодят, коли син ОСОБА_22 одружувався.

Свідок ОСОБА_15 (сусідка ОСОБА_7 у с. Новосілка Підгаєцького району),свідок ОСОБА_16 (з 1990р. по 2003р. працювала у ВТК «ПрикВО» із ОСОБА_28.) дали пояснення, що ОСОБА_7 за життя визнавав ОСОБА_2 своїм сином.

Позивач разом зі своїм сином відвідував ОСОБА_7, про що свідчать фотографії, надані до матеріалів справи позивачем, а також підтверджується показами позивача та його дружини ОСОБА_23, допитаних як свідків.

Відповідно до ч.2 ст.55 КпШС України 1969 року при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

У посиланні на вищезазначену норму права, суд першої інстанції правильно керувався роз'ясненнями п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, тому суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпІІІС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

За змістом наведеної норми закону, встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні справи суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що мати позивача ОСОБА_17 не перебуваючи в шлюбі під час навчання в Бучацькому сільськогосподарському технікумі, зачала, і згодом народила позивача ОСОБА_2 від ОСОБА_7; після народження сина ОСОБА_7 визнавав своє батьківство стосовно ОСОБА_2, надавав матеріальну допомогу на його утримання і цей факт підтверджується зібраними у справі належними доказами, а саме: показами свідків ОСОБА_17,ОСОБА_10, ОСОБА_23, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_13; фотографіями ОСОБА_7 разом із дітьми позивача; архівною довідкою Бучацького коледжу Подільського ДАТУ про спільне навчання ОСОБА_9 (матері позивача) із ОСОБА_7 З 1965 по 1968 роки.

За таких обставин, суд правильно задовольнив позов.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги покази свідків ОСОБА_17,ОСОБА_10, ОСОБА_23, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_13 , та не приймаючи покази свідків ОСОБА_24, ОСОБА_25 та ОСОБА_26, які заперечували визнання батьківства ОСОБА_7 відносно позивача, суд першої інстанції діяв у межах повноважень, наданих вищевказаною статтею процесуального законодавства, надав правильну оцінку таким показам у сукупності із іншими, не залишив їх без уваги та мотивував їх неприйняття, а тому посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апеляційної скарги, що з показів свідків вбачається лише факт походження позивача від ОСОБА_7, оскільки такі твердження спростовуються показами свідків ОСОБА_17, ОСОБА_10, ОСОБА_23, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_12, ОСОБА_16, ОСОБА_13, які достовірно підтвердили обставини визнання ОСОБА_7 свого батьківства щодо позивача.

Посилання апеляційної скарги на відсутність будь-яких письмових доказів щодо факту визнання батьківства колегія суддів не може брати на скасування оскаржуваного рішення, оскільки процесуальним законом не передбачено встановлення даного факту виключно на письмових доказах, а, навпаки, законом передбачено, що доказами визнання батьківства можуть бути як документи, так і показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Окрім того, доводи представника відповідачів про незгоду з висновками суду першої інстанції щодо оцінки наданих по справі доказів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, в силу ч.2 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не має повноважень переоцінювати докази, вірно оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги, котрі колегія суддів розглянула виключно у межах апеляційної скарги, поданої до суду 19.05.2017 року, в межах строку на апеляційне оскарження, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Магдич Ольги Олександрівни в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області С.І. Дикун