АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Вербової І.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі Чумаченко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

встановила:

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання припиненим з 15 липня 2008 року договору поруки № 040-2008-1054-Р/1, укладений з відповідачем 10 квітня 2008 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 10 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений кредитний договір №040-2008-1054, у забезпечення якого він уклав договір поруки, за умовами якого він, як поручитель, зобов'язався, перед відповідачем відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором.

Позивач стверджував, що пунктом 1.2 вказаного договору визначено обсяг відповідальності поручителя, зокрема, розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів - 12,45 % річних, розмір підвищеної процентної ставки - 37,35% річних, що також відповідає положенням п.п.1.1-1.1.1 кредитного договору. У подальшому відповідач, скориставшись наданим йому кредитним договором правом, в односторонньому порядку з 15 липня 2008 року збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, встановивши базову процентну ставку у розмірі 13,45% річних, підвищену процентну ставку, у разі прострочення платежу, у розмірі 40, 25% річних, про що повідомив позичальника листом без зазначення дати. Однак, його, як поручителя, про підвищення процентної ставки повідомлено не було, чим було збільшено обсяг його відповідальності без його згоди, що є підставою для припинення поруки.

Справа № 756/14769/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/5610/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Також позивач посилався на те, що у листопаді 2016 року дізнався про те, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Звернення ПАТ «УніверсалБанк» до суду про стягнення боргу з нього, як з поручителя, є підтвердженням невизнання відповідачем договору поруки припиненим.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове

- 2 -

рішення, яким задовольнити позовні вимоги .

Позивач посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, так як суд не врахував, що банком без його згоди був змінений розмір відсоткової ставки за користування кредитом.

Також позивач посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права, так як позовні вимоги були заявлені на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, а не ч. 4 ст. 559 ЦК України, про що зазначено у рішенні суду.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.125), у судове засідання свого представника не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 квітня 2008р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №040-2008-1054, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 63 800 доларів США строком до 1 квітня 2038р. та сплатою 12,45% річних. Пунктом 1.1.1. договору сторони погодили, що за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35% річних.

10 квітня 2008р. між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015р. стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 932571грн. 55коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання за кредитним договором не виконані, тому відсутні підстави вважати, що дія договору поруки закінчилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що порука є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та ухвалив судове рішення на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, чим вийшов за межі позовних вимог та допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим рішенням Кам'янець-

- 3 -

Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015р. з нього та поручителя ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором у солідарному порядку.

При цьому, з тексту судового рішення вбачається, що заборгованість за кредитним договором розрахована за процентною ставкою у розмірі 12,45% річних.

З наданого позивачем суду першої інстанції розрахунку заборгованості станом на 19 серпня 2015р., який виконаний ПАТ «Універсал Банк», встановлено, що заборгованість банком нарахована, виходячи із щомісячної процентної ставки 12,45% річних та підвищеної процентної ставки у розмірі 37,35% річних після виникнення у позичальника заборгованості.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

У апеляційному суді представник позивача визнала, що рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015р. набрало законної сили і ОСОБА_1 не оскаржувалося, тому підстав для застосування положень ч. 1 ст. 559 ЦК України не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк з 15 липня 2008р. підвищив щомісячну відсоткову ставку за користування кредитом до 13,45% річних, а за користування кредитом понад встановлені строки - до 40,25% річних, що підтверджується листом банку, який був направлений на адресу позичальника, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки суду не надано доказів, що банком після направлення вказаного листа процентна ставка була підвищена.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник банку зазначав, що процентна ставка підвищена не була у зв'язку із неналежним повідомленням позичальника про намір змінити процентну ставку.

Вказана обставина підтверджена розрахунком заборгованості та рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015р., і не була спростована позивачем належними документами та доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав вважати поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 10 квітня 2008р. припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України немає.

Судом першої інстанції неправильно були застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, однак, по суті спір був вирішений правильно, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2017 року змінити в частині застосування норм матеріального права.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий: Судді: