У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В.,Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено.

Стягнуто Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 900,48 грн. понесених витрат за проведення почеркознавчої експертизи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій останній вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судом залишено поза увагою, що кредитний договір між сторонами вважається фактично укладеним, оскільки відповідач використала кредитні кошти, а також здійснювала майже щомісячне погашення заборгованості до травня 2008 року, що свідчить про фактичне визнання нею свого боргу за кредитним договором.

Вказує, що висновок експерта є недостатнім доказом по справі, оскільки фактичні дані, що містяться в ньому ґрунтуються на експертизі, яка проведена з недотриманням встановлено порядку щодо відібрання та дослідження умовно-вільних зразків підпису ОСОБА_1М

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач кредитний договір не підписувала, грошові кошти по ньому не отримувала, а тому такий договір не можна вважати укладеним і таким, що тягне правові наслідки за неналежне виконання зобовязання по даному договору.

На підтвердження таких висновків в рішенні наведені відповідні мотиви та докази, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатосторпонннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, яке (волевиявлення) згідно з нормами ст. 205 ЦК України, відображається в правочині складеному у письмовій формі.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З матеріалів справи вбачається, що згідно пояснень відповідача вона особисто кредитний договір №ROХRRХ14720153від 02 лютого 2007 року з ПАТ КБ "Приватбанк" не укладала, коштів за даним договором не отримував.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Вбачається, що на підтвердження своїх заперечень за клопотанням відповідача у справі проведено судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експерта Рівненського НДЕКЦ № 1.1-23/17 від 30 березня 2017 року, експертом зроблено категоричний висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах «підпис», в заяві позичальника №ROХRRХ14720153 від 02 лютого 2007 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою (а. с. 89-94).

Враховуючи наведені докази, які є в розумінні положень ст. 58-59 ЦПК України належними та допустимими, слід вважати доведеним відсутність у відповідача волевиявлення щодо укладення спірного кредитного договору та його підписання.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір між сторонами вважається фактично укладеним, оскільки відповідач використала кредитні кошти та здійснювала майже щомісячне погашення заборгованості до травня 2008 року, що свідчить про фактичне визнання нею свого боргу за кредитним договором, є безпідставними, оскільки будь-яких доказів того, що саме відповідачем проведені вказані дії позивачем не надано, а судом таких доказів не здобуто.

Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б могли спростувати висновки зроблені експертом. За таких підстав для визнання висновку експерта як недостатнього доказу по справі не має.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», ст. ст. 147, 150 ЦПК України, п. п. 11, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» однією із гарантій правильності експертного висновку є можливість призначення судом повторної експертизи, яка призначається, коли є сумніви в правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, враховуючи, що висновок експерта не є обов'язковим і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами (ст. 212 ЦПК України).

Разом з тим, вбачається, що клопотань про призначення додаткової чи повторної судово-почеркознавчої експертизи позивачем не заявлялось.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок наявних у справі доказів в їх сукупності, прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді