Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/9660/16 Головуючі у 1 інстанції: Соболєва І.П.
провадження № 22-ц /778/2052/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.08.2015р. о 18.50 год. у м. Запоріжжя по Набережній магістралі в районі електроопори № 151 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-2109, днз. НОМЕР_2, власником якого є відповідач ОСОБА_4 та автомобіля Мазда-626, днз. НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль позивача було пошкоджено. 19.11.2015р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів оформлений ОСОБА_4 у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», номер страхового полісу АІ № 5400543.

04 грудня 2015 року він подав заяву та всі необхідні документи до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування, але страхова компанія не здійснила йому відповідну виплату. Тому в позові просив стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 42 617,45 грн., пеню в розмірі 8 646,09 грн., втрати від інфляції в розмірі 1 847,44 грн., 3% річних в розмірі 5 887,68 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5369,86 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 204,8 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 950 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 1 929,20 грн.

В ході розгляду справи позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій

він зазначив, що відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» частково сплачена йому сума страхового відшкодування в розмірі 34 042 грн., відповідачем ОСОБА_4 відшкодовано суму франшизи в розмірі 1 000 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 950 грн. У зв'язку з зазначеним він просив суд стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 545, 45 грн., пеню в розмірі 8 094, 24 грн., втрати від інфляції в розмірі 2 069, 53 грн., 3% річних в розмірі 666 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 204,8 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 1 929,20 грн..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 18 405,22 грн., з яких: 7 575,45 грн. - несплачена частина страхового відшкодування, 8 094,24 грн. - пеня за прострочення виплати страхового відшкодування, 2 069,53 грн. - розмір витрат інфляції, 666 грн. - розмір трьох відсотків річних.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2 204,80 грн. та судовий збір у сумі 1929,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що мається зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки, до судового засідання апеляційного суду не з»явився, не надавши клопотань про відкладення справи. Тому апеляційний розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України у відсутності апелянта.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_6, які заперечували проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2015р. о 18.50 год. у м. Запоріжжя по Набережній магістралі в районі електроопори № 151 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-2109, днз. НОМЕР_2, власником якого є відповідач ОСОБА_4, та автомобіля Мазда 626, днз. НОМЕР_1, власником якого є позивач ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль позивача пошкоджено.

19.11.2015р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», про що свідчить поліс № АР 5400543 від 25.01.2015 року.

Відповідно до зазначеного полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю особи становить 100 000,00 грн., майну - 50 000 грн., розмір франшизи складає 1000 грн.

02.09.2015р. спеціалістом ОСОБА_8 складено звіт № 65/1 про оцінку матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля НОМЕР_1, його власнику ОСОБА_3 Дана оцінка провадилась за участю позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» ОСОБА_9 Вартість матеріальної шкоди за даною оцінкою визначена з урахуванням коефіцієнту зносу ТЗ в сумі 42 617,45 грн.

Згідно статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором і страхового акта. Такі умови встановлені також частиною 1 статті 25 Закону України «Про страхування», якою передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

04.12.2015р. після отримання постанови про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності позивач звернувся до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування, додавши до неї весь необхідний пакет документів.

Однак страховик протягом 90 днів з дати отримання цієї заяви і пакету документів страхове відшкодування не здійснив, про будь-яке своє рішення потерпілого не повідомив. Тому 29.08.2016р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення зі страховика суму страхового відшкодування в розмірі 42 617,45 грн., пені в розмірі 8 646,09 грн., втрат від інфляції в розмірі 1 847,44 грн., 3% річних в розмірі 5 887,68 грн., на відшкодування моральної шкоди - 5369,86 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 2 204,8 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 950 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 1 929,20 грн.

В ході розгляду справи було з»ясовано, що страховик частково виплатив страхове відшкодування позивачу, тому позивач, уточнивши позов, просив стягнути з нього на свою користь суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 7 545, 45 грн., пеню в розмірі 8 094, 24 грн., втрати від інфляції в розмірі 2 069, 53 грн., 3% річних в розмірі 666 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2 204,8 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 1 929,20 грн.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що страховик недоплатив позивачу всю визначену звітом про матеріальну шкоду суму, сплатив її частку із значним порушенням 90-денного строку, а тому зобов»язаний доплатити несплачену частину суми страхового відшкодування в розмірі 7 545,45 грн., а за період з 04.03.2016р. по 28.12.2016р.: пеню в сумі 8069,96 грн., суму 3 % річних в розмірі 666 грн., суму втрат від інфляційних процесі в розмірі 2 069,53 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 204,8 грн. і витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 929,20 грн.

В апеляційній скарзі страхова компанія наголошує на тому, що судом не було враховано положення статті 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якою розмір страхового відшкодування зменшується на податок на додану вартість, якщо воно сплачується на рахунок потерпілого, строк прийняття рішення страховиком про виплату страхового відшкодування подовжується на кількість днів, на яку допущено прострочення подачі заяви потерпілим. Отже, судом неправильно підраховано дату, з якої настав строк для виплати страхового відшкодування, а відтак неправильно розраховано період затримки та розмір пені. Крім того, страхова компанія зазначала, що стаття 625 ЦК України не розповсюджується на спірні правовідносини, тому суд безпідставно стягнув втрати від інфляції та 3 % річних.

Дослідивши вказані доводи відповідача, колегія визнає їх частково обґрунтованими з огляду на таке.

У відповідності до вимог статті 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

За матеріалами справи встановлено, що потерпілий у заяві до страховика про виплату страхового відшкодування просить виплатити його на свій рахунок у банківській установі та надає відповідні реквізити ( а.с. 49-50).

В ході розгляду справи не було здобуто доказів про відновлення пошкодженого автомобілю позивачем, про що додатково він підтвердив в ході апеляційного розгляду справи. Тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення суду та на час його перегляду апеляційним судом фактичного ремонту автомобілю позивача не відбулось.

Відтак, суд мав з»ясувати, з чого складається сума матеріальної шкоди, визначена звітом № 65/1 від 02.09.2015р. у розмірі 42 617,45 грн., яку позивач визнав як страхове відшкодування.

З пункту 3.5 вказаного звіту слідує, що сума матеріальної шкоди складається із: вартості ремонтно-відновлювальних робіт з ПДВ - 11 700 грн., вартості необхідних для ремонту матеріалів з ПДВ - 8 660 грн., вартості складових, які підлягають заміні при ремонті, з ПДВ - 74 191,5, що разом складає 94 551,5 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 42 617,45 грн. ( а.с. 56-59).

Отже, в суму матеріальної шкоди була включена сума ПДВ, тому страховик у відповідності до статті 36.2 ЗУ «ПОСЦПВВНТЗ» правильно визначив до сплати суму страхового відшкодування за вирахуванням суми ПДВ та франшизи, що становить 34 041,92 грн., яка була виплачена страховиком до ухвалення рішення у цій справі ( а.с. 84). Тому суд безпідставно вважав обгрунтованими вимоги позивача про недоплату йому суми страхового відшкодування у розмірі 7 545,45 грн., яка фактично є податком на додану вартість та може бути виплачена йому тільки після здійснення ремонту та фактичної сплати цих коштів платнику податку, у зв»язку з чим рішення в цій частині слід скасувати із відмовою у цих вимогах позивача.

Що стосується нарахування позивачем пені за несвоєчасне прийняття рішення страховиком про виплату страхового відшкодування та порушення строків його виплати, колегія встановила наступне.

Статтею 35.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий має протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП подати страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до статті 36.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ);

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

У відповідності з положеннями статті 36.5 вказаного Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з положеннями цієї ж норми, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про ДТП від потерпілого страховиком було прийнято 12.08.2015р. ( а.с. 81-82). Тому позивач мав протягом 30-денного строку з цієї дати подати заяву про виплату страхового відшкодування, яку подав тільки 04.12.2015р., тобто з порушенням строку на 83 дні. Тому за вищенаведеними положення вказаного Закону, строк прийняття рішення за цією заявою потерпілого для страховика збільшується на 83 дні, а відтак максимальний строк прийняття рішення для страховика у цьому випадку становить 90 днів + 83 дні = 173 дні, і цей строк сплив 25 травня 2016р.

Проте, як видно з матеріалів справи, страхова компанія, визнавши ще у вересні 2015 року суму матеріальної шкоди узгодженою, про що свідчить визначення страхового відшкодування саме на підставі звіту № 65/1 від 02.09.2015р., почала виплачувати страхове відшкодування частинами тільки з 05.07.2016р. Тому суд обґрунтовано вважав, що у позивача виникло право на нарахування пені страховику за порушення строку виплати страхового відшкодування, але при цьому ним неправильно здійснено її розрахунок через неправильно визначений період, відлік якого позивач розпочав, та суд погодився із ним, з 03.03.2016р.

З матеріалів справи встановлено, що виплата страхового відшкодування позивачу здійснювалась декількома платежами:

1)05.07.2016р. - 2000 грн. ( а.с. 86);

2)22.07.2016р. - 1000 грн. ( а.с. 87);

3)29.07.2016р. - 1000 грн. ( а.с. 88);

4)04.08.2016р. - 1000 грн. ( а.с. 89);

5)02.09.2016р. - 29041,92 грн. ( а.с. 90)

А тому нарахування пені слід проводити за період з 26.05.2016р. по 01.09.2016р. ди-

ференційовано, тобто нараховуючи її на суму залишку заборгованості після кожної наступної сплати частини страхового відшкодування за подвійною обліковою ставкою Національного банку України, яка діє протягом цього періоду.

Колегією наводиться розрахунок пені:

Прострочення складає: по сумі 34041,93 грн. - з 26.05.2016р. по 04.07.2016р. - 40 днів;

по сумі 34041,93 - 2000 = 32041,93 грн. - з 05.07.2016р. по 21.07.2016р. - 17 днів:

по сумі 32041,93 - 1000 = 31041,93 грн. - з 22.07.2016р. по 28.07.2016р. - 7 днів;

по сумі 31041,93 - 1000 = 30041,93 грн. - з 29.07.2016р. по 03.08.2016р. - 6 днів;

по сумі 30041,93 - 1000 = 29041,93 грн. - з 04.08.2016р. по 01.09.2016р. - 29 днів.

Облікова ставка НБУ у цей період з 26.05.2016р. по 01.09.2016р.:

до 27.05.2016р. - 19 %, з 27.05.2016р. - 18 %, до 24.06.2016р. - 16,5 %, з 29.07.2016р. - 15,5 %.

Пеня за період з 26.05.2016 по 27.05.2016р. - 2 дні:

34041,93 х 19 х 2 / 100/366 х 2 = 70,69 грн.

Пеня за період з 28.05.2016 по 23.06.2016р. - 27 днів:

34041,93 х 18 х 2/100/366 х 27 = 904,05 грн.

Пеня за період з 24.06.2016 по 04.07.2016р. - 11 днів:

34041,93 х 16,5 х 2 /100/366 х 11 = 337,63 грн.

Пеня за період з 05.07.2016 по 21.07.2016р. - 17 днів:

32041,93 х 16,5 х 2 /100/366 х 17 = 491,13 грн.

Пеня за період з 22.07.2016 по 28.07.2016р. - 7 днів:

31041,93 х 16,5 х 2 /100/366 х 7 = 195,92 грн.

Пеня за період з 29.07.2016 по 03.08.2016р. - 6 днів:

30041,93 х 15,5 х 2 /100/366 х 6 = 152,67 грн.

Пеня за період з 04.08.2016 по 01.09.2016р. - 29 днів:

29041,93 х 15,5 х 2 /100/366 х 29= 713,35 грн.

Всього пеня складає: 70,69 + 904,05 + 337,63 + 491,13 + 195,92 + 152,67 + 713,35 =2 865,44 грн.

Оскільки судом визнано обґрунтованим розрахунок позивача, який колегією визнано невірним, то рішення в цій частині підлягає зміні в частині визначеної суми пені, розмір якої слід зменшити до 2 865,44 грн.

Проте доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що на правовідносини зі страхування не розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України, колегія вважає неспроможними.

За ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З аналізу норм статей 524, 533-535, 625 ЦК України випливає, що грошовим є зобов»язання, яке виражається в грошових одиницях України, тобто будь-яке зобов»язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов»язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Сторонами договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов»язання згідно з договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової

відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов»язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склались між сторонами у справі на підставі укладеного між ОСОБА_4 та ПрАТ «УТСК» договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовими.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов»язань, на них поширюється дія ч. 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов»язання.

Тому суд правильно визнав, що на спірні правовідносини потерпілого із страховиком поширюються вимоги ст. 625 ЦК України. Але неправильно визначив розмір стягнення за цією нормою.

З табличних даних щодо розміру індексу інфляції у 2016р. за даними Державної служби статистики України вбачається, що у періоді травень-серпень 2016р., у якому позивач має право на застосування положень ст. 625 ЦК України, індекс інфляції не перевищив відповідний поріг, маючи значення 100,1; 99,8; 99,7, тому інфляційних втрат у цей період у позивача не відбулось. Відтак, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Розмір суми 3 % річних позивачем обраховано поза межами строку, у якому він має на це право, тому здійснений ним розрахунок, який визнано вірним судом, підлягає коригуванню.

Так, у позивача наявне право на нарахування 3 % річних у періоді з 26.05.2016р. по 01.09.2016р., які нараховуються диференційовано на суми заборгованості, які залишаються після сплати кожної наступної частини суми страхового відшкодування:

34041,93 х 3/100/366 х 40 = 111,61 грн.

32041,93 х 3/100/366 х 17 =44,65 грн.

31041,93 х 3/100/366 х 7 = 17,81 грн.

30041,93 х 3/100/366 х 6 = 14,77 грн.

29041,93 х 3/100/366 х 29 = 69,03 грн.

Всього: 111,61 + 44,65 + 17,81 + 14,77 + 69,03 = 257,87 грн.

Саме вказана сума підлягає стягненню зі страхової компанії на користь позивача, у зв»язку з чим рішення в цій частині також підлягає зміні.

Таким чином, колегія у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує ухвалене у справі рішення та ухвалює нове про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, колегія переглядає питання щодо розподілу судових витрат.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом справи, належать витрати сторони на правову допомогу.

Стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 204,80 грн, суд не звернув уваги на те, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України (п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах").

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом,

про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з розрахунку адвоката ОСОБА_6, він здійснив правову допомогу ОСОБА_3 у вигляді складання позовної заяви на суму 1 102,40 грн., а також включив у правову допомогу авансування його участі у майбутніх судових засіданням на суму 1 102,40 грн., а на підтвердження сплати цих коштів позивачем у цьому ж розрахунку зазначено про отримання адвокатом від клієнта суми у розмірі 2204,80 грн. ( а.с. 12).

Стягуючи ці кошти з відповідача як витрати з правової допомоги, суд першої інстанції не зважив на те, що законодавством не передбачено можливості стягнення авансу за майбутнє представництво в судових засіданнях, а лише фактично понесені стороною витрати. Між тим, розрахунку про те, яку кількість часу фактично витрачено на представництво позивача в суді в подальшому адвокатом та позивачем не надано.

Крім того, не надано відповідних платіжних документів (квитанцій, фіскальних чеків, накладної тощо), якими підтверджено фактичну сплату гонорару за надання правової допомоги, а вказівка про їх отримання від клієнта, зазначена в розрахунку, не може підтверджувати фактичну сплату цих коштів. Тому підстав для відшкодування за рахунок відповідача непідтверджених судових витрат позивача не мається.

У зв»язку з частковим задоволенням позову ОСОБА_3, на його користь підлягає стягненню з відповідача судовий збір у сумі, пропорційній до задоволених вимог, а з позивача на користь відповідача у сумі, в якій позивачеві відмовлено.

Позивач сплатив за подання позову з ціною 53 725,66 грн. судовий збір в сумі 1378 грн. (моральну шкоду не підтримав в уточненому позові), а його вимоги задоволено на суму 3 123,31 грн., тому на його користь підлягає стягненню мінімальний судовий збір за позовні вимоги майнового характеру в сумі 551,21 грн.

Відповідач сплатив за подання апеляційної скарги - 2122,20 грн., а у вимогах позивачеві відмовлено на суму 50 602,35 грн., тому з позивача на користь відповідача підлягає компенсації судовий збір у сумі 1998,83 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2017 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ПрАТ «УТСК», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат, 3 % річних, судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 2 865 ( дві тисячі вісімсот шістдесят п»ять) гривень 44 копійки та 3 % річних в сумі 257 (двісті п'ятдесят сім) гривень 87 копійок, а всього - 3123 ( три тисячі сто двадцять три) гривні 31 копійку.

В іншій частині позову ОСОБА_3 та у стягненні витрат на правову допомогу - відмовити.

Стягнути з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_3 судовий збір за пред»явлення позову до суду в сумі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «УТСК» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 998,83 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.