Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тотал-Авто» до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_3, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про виключення майна з акту опису та арешту за касаційною скаргою Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Тотал-Авто» (далі - ТОВ «Тотал-Авто) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, у якому просило виключити газ пропан-бутан об'ємом 300 л, за ціною 4 500 грн, з акту опису та арешту майна від 06 липня 2016 pоку, складеного державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, та звільнити його з-під арешту.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 липня 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва була винесена постанова, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, адміністративну справу закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, та конфісковано в дохід держави вилучений згідно з протоколом огляду та вилучення речей від 17 березня 2015 року газ пропан-бутан, об'ємом 300 л на суму 4 500 грн.

06 липня 2016 року на виконання даної постанови суду державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було проведено опис та арешт газу пропан-бутан у зазначеному обсязі, який знаходився по АДРЕСА_2 на автогазозаправочній станції.

Посилаючись на те, що вказаний газ є власністю не ОСОБА_3, а ТОВ «Тотал-Авто», позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року, позов ТОВ «Тотал-Авто» задоволено.

Виключено майно - газ пропан бутан об'ємом 300 л ціною 4 500 грн з акту опису та арешту від 06 липня 2016 року, складеного державним виконавцем Ігульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, та звільнено його з-під арешту.

У касаційній скарзі Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що з 05 січня 2015 року до 18 травня 2015 року ОСОБА_3 працював на підставі трудового договору у ТОВ «Тотал-Авто» на посаді оператора заправної станції.

17 березня 2015 року при проведенні перевірки автогазозаправочної станції, що знаходиться біля будинків АДРЕСА_1 та яка входить до складу ТОВ «Тотал-Авто», працівниками Оперативного управління Головного управління Міністерства доходів України у Миколаївській області відносно ОСОБА_3 був складений протокол про скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом).

Також був складений протокол огляду та вилучення речей, відповідно до якого було вилучено газ пропан-бутан об'ємом 300 л на загальну суму 4 500 грн, цистерна об'ємом 10 куб. м, вартістю 10 тис. грн та автозаправочний комплекс, вартістю 20 тис. грн. Зазначений газ передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, провадження у адміністративній справі закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, та конфісковано в дохід держави вилучений згідно з протоколом огляду та вилучення речей від 17 березня 2015 року газ (пропан-бутан) у кількості 300 л на загальну суму 4 500 грн.

При проведенні виконавчих дій із примусового виконання вищевказаної постанови суду 06 липня 2016 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за адресою автогазозаправочного комплексу по АДРЕСА_2 було проведено опис та накладено арешт на майно боржника - газ пропан-бутан об'ємом 300 л на загальну суму 4 500 грн.

ТОВ «Тотал-Авто» є юридичною особою, яке займається роздрібною торгівлею пальним, оптовою торгівлею твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами тощо, що підтверджується відомостями з ЄДРПОУ.

Відповідно до договору поставки від 22 грудня 2014 pоку, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Газтрон-Україна» (далі -ТОВ «Газтрон-Україна») та ТОВ «Тотал-Авто», та рахунку на оплату замовлення від 15 березня 2015 року ТОВ «Тотал-Авто» придбало у ТОВ «Газтрон-Україна» газ вуглеводний скраплений об'ємом 2,4 т на суму 37 920 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем його права власності на спірне майно та наявності підстав для зняття з цього майна арешту, накладеного державним виконавцем 06 липня 2016 року, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» судам роз'яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, провадження у адміністративній справі закрито у зв'язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП.

Під час розгляду матеріалів про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності судом встановлено, що 17 березня 2015 року по АДРЕСА_1 був встановлений факт реалізації останнім паливно-мастильних матеріалів за допомогою спеціально обладнаногоавтозаправочного комплексу АЗС без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на проведення певного виду господарської діяльності та без отримання дозволу, іншого дозвільного документа, при тому, що його одержання є обов'язковим, чим ОСОБА_3 порушив порядок проведення господарської діяльності.

Вказаною вище постановою суду газ (пропан-бутан) у кількості 300 л за ціною 15 грн/л на загальну суму 4 500 грн, вилучений згідно з протоколом огляду, вилучення речей та документів від 17 березня 2015 року, конфісковано в дохід держави.

Постанова Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2015 року є преюдиційною відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, ОСОБА_3 у встановлений законом строк її не оскаржував, вона не скасована і є чинною.

06 липня 2016 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за адресою автогазозаправочного комплексу по АДРЕСА_2 було проведено опис та накладено арешт на газ пропан-бутан об'ємом 300 л на загальну суму 4 500 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Згідно зі ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 працював оператором автозаправочної станції у ТОВ «Тотал-Авто», тому реалізовував пальне, яке належить товариству.

Водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що робоче місце ОСОБА_3 було саме по АДРЕСА_3

Крім того, вважаючи вилучений газ власністю позивача, суд послався на документацію щодо поставки газу ТОВ «Тотал-Авто» на підставі договорувід 22 грудня 2014 pоку, укладеного з ТОВ «Газтрон-Україна», в яких відсутні дані про постачання вуглеводного скрапленого газу за адресою по АДРЕСА_1

Тобто, встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, суд послався на торговий патент від 19 грудня 2014 року, згідно з яким ТОВ «Тотал-Авто» має право на здійснення роздрібної торгівлі за адресою поблизу будинку АДРЕСА_4

Суд апеляційної інстанції, погодившись із висновками суду першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на викладене уваги не звернув, а по суті у позапроцесуальний спосіб спростував преюдиційні обставини, встановлені постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2015 року.

Наведене вище свідчить про те, що апеляційний суд на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив усіх доводів та наданих сторонами доказів у їх сукупності та передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик