Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/4227/16 головуючий у 1 інстанції Голубкова М.А.
провадження № 22-ц /778/2627/17 суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

секретар Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_4 Світлини Віталіївни, територіальної громади в особі Запорізької міської ради, КП «Градпроект» про покладання обовязку погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі,

за апеляційною скаргою Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював. Зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок № 141-а по вулиці Епронівській, в місті Запоріжжі, розташований на земельній ділянці площею 640 кв.м., яка була закріплена за будинком на підставі рішення виконкому №757 від 15.10.1953 року. Суміжним землевласником є ОСОБА_4, якій належить житловий будинок № 141 на цій же вулиці. 15.09.2014 року він звернувся до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, на якій розташовано його житловий будинок, проте листом №21537/02-03 від 23.06.2016р. управління з питань земельних відносин відмовило йому у погодженні технічної документації із землеустрою з підстав відсутності згоди суміжного землевласника ОСОБА_4 у погодженні меж землекористування.

Посилаючись на те, що 12.03.2015р. КП «Градпроект» виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), його земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:014:0, спору з приводу межі з ОСОБА_4 не має, оскільки така межа була визначена під час приватизації останньою своєї земельної ділянки, просив суд з підстав, передбачених ст.116,118,186,198 ЗК України, ст. 55 Закону України «Про землеустрій», зобов'язати управління з питань земельний відносин Запорізької міської ради невідкладно розглянути та погодити надану технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), підготувати відповідний проект рішення Запорізької міської ради про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 та передати зазначені документи на розгляд постійній комісії міської ради з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації та земельних відносин.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року позов задоволено.

Зобовязано Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради невідкладно розглянути питання погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою м. Запоріжжя вул. Епропівська 141А, кадастровий номер :07:014:0, виготовленої КП « Градпроект» та погодити надану технічну документацію.

Стягнуто з управління з питань земельних ресурсів земельних відносин Запорізької міської ради на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 551, 20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування незаконності судового рішення відповідач зазначає, що між суміжними землекористувачами існує спір з приводу межі, а тому відсутність акту погодження меж унеможливлює приватизацію земельної ділянки позивача. Погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) межі не відноситься до компетенції управління з питань земельних відносин.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, а тому відмова суміжного землекористувача третьої особи ОСОБА_4 у погодженні межі не є підставою для відмови відповідної місцевої ради в затверджені технічної документації із землеустрою. На думку суду першої інстанції фактично погодження меж вже відбулося, оскільки КП «Градпроект» вже виготовив технічну документацію, сформував земельну ділянку і вніс відповідні відомості до Держгеокадастру.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Підстави та порядок одержання земельних ділянок у власність громадянами визначено нормами ст. ст. 116, 118 Земельного Кодексу України.

За ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни набувають право власності на земельну ділянку за рішенням органів виконавчої влади, зокрема шляхом одержання земельних ділянок в межах норм безплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у межах норм безплатної приватизації подає заяву до відповідної районної державної адміністрації, яка розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення, який у свою чергу погоджується з органом по земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та повертається на розгляд відповідної місцевої державної адміністрації, якою і приймається остаточне рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади у передачі земельної ділянки у власність це питання вирішується в судовому порядку.

За ч. 2 ст. 6 Конституції України органи виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ЗК України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

З огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже, підставою позову про зобовязання вчинити певні дії, вирішення якого належить до підвідомчості цивільних судів за змістом наведених вище приписів законодавства є, зокрема, обґрунтування позивачем наявності порушеного цивільного права.

В свою чергу, наявність цивільного речового права, посвідчується визначеними нормативними приписами документами та правовими актами, а в разі відсутності таких, спір про відповідне право особи, факт його наявності/відсутності, вирішується у цивільних правовідносинах внаслідок обрання та реалізації особою способу захисту, визначеного, зокрема, приписами п.1 ч.2 ст.16 ЦК України (визнання права).

Згідно зі ст. 12 ЗК питання розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту прав.

Згідно з частинами 2, 3, 5 ст. 158 ЗК виключно судами вирішується: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування території сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішеннями органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Як зазначено у п. 7 цієї постанови при оскаржені рішень (дій) органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування з питань, віднесених до їх компетенції (про відмову в передачі у власність земельної ділянки), суд у разі задоволення позову визнає рішення цих органів недійсними і зобовязує їх, залежно від характеру спору, виконати певні дії, передбачені його компетенцією, на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Ст. 106 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування; власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводиться кадастрова зйомка землі, яка включає, зокрема, і погодження меж землі ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (ст.198 ЗК України).

Встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок № 141-а по вулиці Епронівській, в м.Запоріжжі, розташований на земельній ділянці площею 640 кв.м., що підтверджується договором даруванням від 25.05.2004 р.,витягом ОП ЗМБТІ від 27.05.2004 р. про державну реєстрацію прав власності (а.с.10-13).

15.09.2014 р. позивач звернувся до Запорізької міської ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, на якій розташований його будинок, в порядку приватизації (а.с.23).

За заявою ОСОБА_3 від 12.03.2015 р. КП «Градпроект» виготовило кадастровий план земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Епронівська, 141-А, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:014:0138 (а.с.66).

Для виготовлення кадастрового плану позивач надав КП «Градпроект» Акт погодження меж землекористування від 04.02.2015 року, на якому є підписи суміжних землекористувачів та землевласників, у тому числі третьої особи ОСОБА_4 (а.с.65).

Листом №21537/02-03 від 23.06.2016р. Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради повідомило ОСОБА_3 про те, що на порушення вимог ст.198 ЗК України при витопленні технічної документації не були погоджені межі із суміжними власниками та землекористувачами, оскільки у 2015 році на адресу Управління надійшло звернення від користувача суміжної ділянки та власника житлового будинку № 141 ОСОБА_4, в якому остання повідомила про існування спору між нею і ОСОБА_3 з приводу збудованого на межі житлового будинку, а також про те, що в акті погодження меж значиться не її підпис (а.с.26).

Відповідна заява суміжного землекористувача від 02.06.2015 року була надана суду першої інстанції (а.с.25).

Як вбачається із зібраних у справі доказів, для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки від 30.11.2015 року ОСОБА_3 надавав виконавцю КП «Градпроект» акт погодження меж землекористування від 04 .02.2015р.

Проте, фактично з лютого 2015 року в проваджені суду знаходилася цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до суміжного землекористувача земельної ділянки №141- б ОСОБА_5 про визнання погодженою межі між сусідніми земельними ділянками, визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача, рішення у справі було ухвалено тільки 13.08.2015 р., яким у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено. Суміжний землекористувач ділянки №141-б ОСОБА_5 вищевказаний акт не підписувала, межі з позивачем не узгоджувала (а.с.27-31).

Станом на червень 2015 р. суміжний землекористувач ділянки №141 ОСОБА_4 також заперечувала факт погодження межі і підписання відповідного акту, про що подала відповідну заяву до органу виконавчої влади.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами відбулося при виготовленні КП «Градпроект» кадастрового плану земельної ділянки, а відтак відмова Управління з питань земельних відносин міської ради узгодити технічну документацію є неправомірною, суперечить як вимогам закону, так і фактичним обставинам справи.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася і та обставина, що погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки не належить до компетенції Управління з питань земельних відносин, повноваження якого визначені Регламентом міської ради по розгляду заяв громадян та юридичних осіб з питань оформлення земельних ділянок у місті Запоріжжі, затвердженого рішенням міської ради №37 від 05.11.2014 року, а також Положенням про управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, затвердженим рішенням міської ради від 25.01.2017 р. №52.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому підстав для задоволення позову і покладання на відповідача обовязку вчинити дії, які не належать до його компетенції, не має.

Та обставина, що третя особа ОСОБА_4 вже приватизувала належну їй земельну ділянку, а отже межі між сусідніми землекористувачами були визначені при набутті останньою права власності не земельну ділянку, не є підставою для задоволення позову, заявленого до неналежного відповідача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

На підставі ст.88 ЦПК України з позивача на користь Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції на суму 606, 31 грн. (а.с.162).

Керуючись ст. ст. 307,309,313, 317 судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради задовольнити.

Рішенням Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2017 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради, треті особи ОСОБА_4, територіальної громади в особі Запорізької міської ради, КП «Градпроект» про покладання обовязку погодити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради 606, 31 грн. (шістсот шість гривень 31 коп.) компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: