Справа № 522/5993/16-ц
Провадження №2/522/9198/17
УХВАЛА

11 жовтня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси з 2016 року знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 150 561, 55 грн., моральної шкоди на суму 10 000 грн. та стягнення інфляційних витрат у розмірі 139 457, 18 грн., трьох відсотків річних у розмірі 13 575, 29 грн..

У судовому засіданні позивачем було заявлено до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, також ОСОБА_1 просив заборонити відповідачу вчиняти певні дії, а саме заборонити відповідачу право виїзду за межі України. В обґрунтування клопотання зазначив, що добровільно відповідач ухиляється відшкодувати йому, ОСОБА_1, збитки, завдані унаслідок залиття квартири. Вважає, що існує загроза утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 (по довіреності від 20.07.2017 року) у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання позивача про забезпечення позову, вважає, що підстав для накладення арешту немає та з боку позивача не представлено доказів ухилення відповідача від виконання у майбутньому рішення суду у випадку задоволення позову. У частині клопотання щодо обмеження відповідачу права виїзду за межі України також заперечував, вказав, що таке право гарантоване чинним законодавством та не може бути обмежене.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення клопотання позивача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК.

Згідно ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Серед видів забезпечення позову у ст. 152 ЦПК не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 153 ЦПК, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, суд приходить до висновку про неможливість застосування зазначеного способу забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення коштів, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Суд вбачає, що предметом спору є відшкодування збитків, завданих позивачу унаслідок залиття його квартири, та моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, з метою захисту законних прав та інтересів позивача та з метою уникнення будь-яких дій, які утруднять виконання можливого рішення, суд вбачає доцільним частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру відповідача.

Це судове рішення не може бути розглянуто в якості оцінки обставин по справі, а постановлено судом в силу наявності обґрунтованих підстав передбачати можливість порушення прав сторін у разі невжиття таких заходів.

Керуючись ст.ст. 3, 11, 57, 154, ч.2 ст. 169, 208-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_2 (ідент код НОМЕР_1) .

В іншій частині клопотання відмовити.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Ухвала з питань забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.