РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/1154/17

Провадження № 2/643/2509/17

05.05.2017 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Стальмакової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 про ОСОБА_3 про поновлення строку на звернення до суду, визнання правочину нікчемним, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять: поновити право звернення до суду з позовом; визнати договір купівліпродажу квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира), зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між ними та ОСОБА_3 (далі Договір) - нікчемним; витребувати у ОСОБА_3 вказану вище Квартиру.

В обґрунтування позову зазначили, що Квартира, яка є предметом спору, на підставі свідоцтва про право власності на житло належить позивачам на праві власності. В 2015 році позивачі звертались до суду з позовом про визнання Договору недійсним та визнання за ними права власності на Квартиру. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року їм було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області. В той же час, апеляційним судом Харківської області встановлено, що Договір не тільки не відповідає вимогам закону про нотаріальне посвідчення договору, але не є біржовою операцією. Починаючи з 1996 року до теперішнього часу позивачі постійно проживають в спірній Квартирі. На протязі 20 років відповідач визнавав їх право власності на Квартиру. На теперішній час Договір, який є нікчемним, не виконаний. Позивачі до теперішнього часу користуються спірною Квартирою, сплачують квартирну плату, здійснюють реєстрацію підприємницької діяльності за адресою Квартири, здійснюють ремонт Квартири. Будьяких претензій з боку відповідача з приводу спірної Квартири до 2015 року до них не предявлялося. В 2015 році відповідач звернувся до суду з заявою про зняття арешту з Квартири. Проживаючи на протязі 20 років в спірній Квартирі, не отримавши оплату за нібито продану Квартиру, не отримуючи будьяких претензій з боку відповідача щодо Квартири, позивачі на протязі всього часу вважали Квартиру своєю власністю, а тому постійно проживали в ній.

Позивач ОСОБА_1, яка одночасно є представником позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Судом було звернуто увагу позивача, що на першому аркуші позову зазначено, що він про визнання правочину нікчемним (недійсним), на останньому аркуші позову міститься вимога про визнання договору нікчемним. В зв`язку з наведеним судом було уточнено у позивача, який саме спосіб захисту порушеного права ними обрано. На вказане запитання суду ОСОБА_1 пояснила, що просить визнати Договір саме нікчемним. Також ОСОБА_1 пояснила, що в перший раз, коли вони звертались до суду з позовом, вони просили визнати вказаний Договір недійсним, а в даній справі вони заявляють вимогу про визнання його нікчемним. Також ОСОБА_1 зазначила, що апеляційний суд Харківської області в своїй ухвалі фактично визнав вищевказаний Договір недійсним. У звязку з тим, що судом апеляційної інстанції Договір визнано незаконним, то позивачами не пропущено строк позовної давності. Так, позивачі вважають, що Квартира належить їм зараз на праві власності, оскільки вони проживають в ній приблизно 20 років. Грошей за Квартиру вони не отримували та будь-які документи, які б свідчили, що ними було одержано від відповідача кошти за Квартиру за Договором, відсутні. На дублікаті Договору відсутні оригінальні підписи сторін. Якщо даний Договір є недійсним та незаконним, позивачі мають намір одержати у власність свою Квартиру. Крім того, вони регулярно сплачують комінальні послуги за Квартиру, всі договори, які укладаються за адресою Квартири, укладаються на ім'я позивача ОСОБА_1 Позивачі спірний Договір не підписували, грошей від відповідача не отримували.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначив, що норми ЦК України 1963 року, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а саме укладення Договору, не містили поняття «нікчемності» правочину, а містили лише положення щодо його недійсності. З приводу визнання Договору недійсним, позивачі вже звертались до суду та їм було відмовлено в його задоволенні. Посилання позивачів на недійсність Договору, яка нібито була встановлена апеляційним судом Харківської області, є необґрунтованими. Крім того, зазначив, що з рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року вбачається, що ще в червні 1998 року позивачі звертались до суду з вимогою про визнання Договору недійсним. Доказів наявності поважних причин пропущення строку позовної давності, позивачами суду не надано. Крім того, вимоги про витребування Квартири є неналежним способом захисту, оскільки остання перебуває у фактичному володінні та користування саме позивачів.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 26 вересня 1996 року за реєстраційним номером № 5-96-83282-У2, ОСОБА_1, ОСОБА_2 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1.

28.10.1996 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір купівлі-продажу № Н7-64 (Договір), за умовами якого позивачі продали, а відповідач придбав у власність за ціною 5562,00 грн. вказану вище Квартиру.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 36769510 від 24.04.2015 року, ОСОБА_3 є власником Квартири.

Як вбачається з даних, викладених в рішенні Московського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року, позивачі в 1998 році звертались до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача, в якому просили визнати Договір недійсним. Ухвалою суду від 18.09.1999 року вказаний позов залишено без розгляду.

Крім того, позивачі також звертались до суду з позовом до відповідача, в якому просили: визнати Договір недійсним; визнати за ними право спільної сумісної власності на Квартиру; припинити право власності відповідача на Квартиру. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року, в задоволенні вказаного позову відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.01.2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено у звязку із закінченням строку позовної давності до пред`явлення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 09.03.2016 року залишено без змін. В обгрунтування судом касаційної інстанції зазначено, що оскільки спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 року, то вони регуюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Право на предявлення позову про визнанняи Договору недійсним, виникло у позивачів в день укладення Договору 28.10.1996 року. Враховуючи наведене, позивачами пропущений строк позовної давності.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання Договору нікчемним, суд керується наступним.

В обгрунтування даного позову позивачі в тому числі посилались на положення ст. 203, 215, 219 та інші ЦК України (2004 року).

Згідно розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Таким чином, спірні правовідносини регулюються законодавством, що діяло на момент укладення Договору 28.10.1996 року, тобто положеннями ЦК УРСР (1963 року).

Позивачем на уточнююче запитання суду були надані пояснення, згідно яких вона просить визнати Договір саме нікчемним, а не недійсним.

Між тим ЦК УРСР (1963 року) взагалі не містить поняття «нікчемності» угоди (договору).

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту, в саме вимога про визнання нікчемним Договору від 28.10.1996 року, не відповідає можливим способам захисту цивільних прав, в звязку з чим відсутні підстави для задоволення позову у вказаній частині вимог.

Враховуючи, що вимоги про витребування Квартири від відповідача є похідними від вимог про визнання Договору нікчемним, в яких судом відмовлено, у суду відсутні підстави для задоволення вказаних вимог та витребування Квартири від відповідача, який є її власником, на користь позивачів, у фактичному володінні та користування яких перебуває вказана Квартира.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову та відмовляє в позовних вимогах в повному обсязі.

Оскільки суд відмовляє в позові по суті, судом не надається оцінка доводам позивачів щодо наявності поважних причин пропуску строку позовної давності та доводам відповідача щодо відсутності таких причин та необхідності застосування вказаних строків.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.