пр. № 2/759/3606/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Демос-Буд" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до Святошинського районного суду м. Києва з заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.04.2017 року у справі відкрито провадження та призначено дату судового засідання.

22.05.2017 року до суду надйшла заява представника позивача у справі ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову, щляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки невжиття таких заходів у подальшому може утруднити виконання рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року у задоволенні клопотання представника позивача ТОВ «Демос-Буд» про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2017 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Демос Буд», задоволено частково. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 23 травня 2017 року - скасовано, питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши згадану заяву, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви.

Як визначено у ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.1) ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суддею встановлено, що позивачем згідно до Платіжного доручення №73 від 23.12.2015 року було перераховано ОСОБА_1 фінансову допомогу за договором №77 від 23.12.2015 року, а тому з урахуванням позиції Апеляційного суду м. Києва, яка викладена в ухвалі суду від 12.07.2017 року, може бути невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210, 223, 293, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника позивача ТОВ "ДЕМОС-БУД" про вжиття заходів забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт в межах суми стягнення - 200 000 грн., на належну ОСОБА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на праві власності квартиру загальною площею 45,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи та підлягає негайному виконанню.

Суддя: Т.О. Величко