Справа № 375/253/17
Провадження № 2/375/236/17

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.10.2017 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Литвина О.В.,
при секретарі - Юрченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційний відділ м.Біла Церква Міністерства оборони України
про визнання протиправним та нечинним рішення житлової комісії, зобов`язання житлової комісії поновити на квартирному обліку -
Звернувшись до суду із позовом, позивач посилається на те, що у відповідності до ордера № 139 від 22.08.1989 її сімї була надана житлова квартира АДРЕСА_1 . На момент заселення до вказаної квартири сім`я складалася з 4-х осіб: ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 син.
Зазначає, що квартира має статус службового житлового приміщення та складається із 2-х кімнат загальною жилою площею 30.6 м.кв.
У відповідності до Наказу Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 022 пм від 01.11.99. чоловік Позивача ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у запас за п/п "д" п. 46 Тимчасового Положення про проходження військової служби прапорщиками і мічманами, затвердженого Указом Президента України № 174/93 від 13.05.1993.
Станом на 12.01.2011 проживаюча у квартирі сім`я складалася вже з п`яти чоловік і за висновком житлової комісії потребувала поліпшення житлових умов та перебувала на квартирному обліку в загальній черзі з 22.04.1998.
13.01.2014 вона звернулася до командування військової частини із письмовою заявою про внесення змін до облікової справи у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 . В результаті розгляду вказаного питання на засіданні житлової комісії 22.01.2014 такі зміни були внесені до облікової справи, і на квартирному обліку стала перебувати її сімя у складі чотирьох чоловік та про що свідчить протокол №217 засідання житлової комісії.
15.12.2016 на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про виключення її сім`ї зі списків загальної черги по квартирному обліку осіб, що потребують покращення житлових умов і про що свідчить протокол засідання комісії № 261 від 15.12.2016.
Підстави для прийняття такого рішення комісія визначила звільнення її чоловіка - ОСОБА_2 зі служби в запас по закінченню строку контракту та поліпшення житлових умов її сімї і внаслідок чого відпала потреба в наданні жилого приміщення.
Зазначає, що в обгрунтвання прийняття оспорюваного рішення комісія послалася на положення п. 2.18 Наказу МО України № 737 від 30.11.2011 та ст.34 Житлового кодексу Української РСР, на разі, вважає таке посилання безпідставним, оскільки передбачений статтею 34 вказаного Кодексу перелік підстав для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, не являється вичерпним.
Так, у відповідності до п.п. 7 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Постановою ради Міністрів Української PCP і Української республіканської Ради професійних спілок № 470 від 11.12.1984, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, якщо в одній кімнаті проживають особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними приміщення складається більш як з одної кімнати).
Станом на 15.12.2016 і на даний час сім`я Позивача проживала у двокімнатній квартирі з житловою площею у розмірі 30 м.кв в кількості чотирьох осіб, з яких ОСОБА_5 1984 року народження зі своїм сином ОСОБА_6 , а вона із своїм сином ОСОБА_4 1988 року народження в іншій і що вказувало на те, що в обох кімнатах проживають особи різної статі, які є старшими за 9 років.
Вважає, що вказана обставина не була врахована житловою комісією в/ч НОМЕР_1 при прийнятті рішення про зняття її сім`ї з квартирної черги, а тому власне просить визнати протиправним і нечинним рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2016, зобовязавши при цьому відповідача відновити у списках загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 на отримання житла її сім"ю в складі чотирьох осіб.
Будучи належним чином повідомленим, Білоцерківський КЕВ Міністерства оборони України в судове засідання свого представника не направив, подавши натомість письмове пояснення щодо своєї позиції до позову, яким вважає рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 15.12.2016 про виключення сімї позивача із списку загальної черги по військовій частині НОМЕР_1 законним.
За викладеного та заслухавши думку сторін спору та їх представників, суд ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності представника третьої особи і що узгоджується із положеннями ст.169 ЦПК України.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити за викладених у ньому обставин і підстав.
Також суду пояснила, що її дочка із внуком дійсно не проживали у квартирі з грудня 2015 по квітень 2017 року, оскільки сімя дочки бажала працевлаштуватися в іншому місці, але потім вони повернулися. Довідки з військового комісаріату про склад сімї в кількості трьох чоловік, в яких не був зазначений внук, вона надавала відповідачеві особисто з метою врегулювання питання про оплату комунальних послуг. Вважає, що відповідач безпідставно зняв її сімю з квартирної черги, оскільки поліпшення житлових умов її сімї не відбулося.
Уточнила, що після повернення до сімї у квітні 2017 її дочки з внуком до житлової комісії із письмовою заявою про поновлення її сімї на квартирному обліку вона не зверталася.
Представник позивача позицію свого довірителя підтримав і також просив позов задовольнити, прохаючи одночасно суд не брати до уваги при вирішенні спору надані стороною відповідача в судовому засіданні письмові докази, а саме довідку про перевірку житлових умов позивача від 17.02.2016 та довідки Білоцерківського обєднаного міського військового комісаріату, зважаючи, що останні подані з порушенням процесуальних норм і відповідачем не надано доказів поважності причини ненадання їх до початку розгляду спору по суті.
Представники відповідача позов не визнали та суду пояснили, що дійсно одна із зазначених у спірному рішенні житлової комісії підстав для зняття сімї позивача з квартирного обліку, а саме звільнення чоловіка позивача ОСОБА_2 зі служби в запас по закінченню строку контракту, є незаконною. Разом з тим, інша підстава поліпшення житлових умов сім`ї позивача на час виникнення спірних відносин мала місце, а тому рішення житлової комісії є законним. Також послалися на ту обставину, що сімя дочки позивача має трикімнатну квартиру у АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на імя чоловіка дочки ОСОБА_6 .
Заслухавши сторін спору та їх представників, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що 22.08.1989 сімя позивача із чотирьох чоловік ( ОСОБА_2 чоловік, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 син) отримали службову двохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Станом на 12.01.2011 у квартирі стало проживати вже п`ять осіб сімї позивача, а саме став проживати також внук позивача ОСОБА_6 , 2004 р.н..
З 22.04.1998 сімя ОСОБА_2 перебувала на квартирній черзі по отриманню житла в м.Біла Церква та рішенням житлової комісії в.ч НОМЕР_1 від 15.12.2007 була знята із обліку і що було предметом судового спору за позовом ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого Рокитнянський районний суд Київської області своїм рішенням від 18.10.2010 визнав вказане рішення житлової комісії протиправним та зобов`язав житлову комісію поновити ОСОБА_2 та членів його сімї у складі 4 чоловік у списку загальної черги на отримання житла в м. Біла Церква. Своїм рішенням від 12.01.2011 житлова комісія в/ч НОМЕР_1 поновила ОСОБА_7 та його сімю ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 ) на загальній квартирній черзі.
13.01.2014 позивач звернулася до відповідача із заявою про внесення змін до облікової справи у звязку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 (а.с. 12) і відповідно до протоколу житлової комісії № 217 від 22.01.2014 такі зміни були внесені і на квартирному обліку стала перебувати сімя позивача у складі чотирьох чоловік ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ) (а.с. 13).
Разом з тим, у грудні 2015 дочка позивача ОСОБА_5 зі своїм сином ОСОБА_6 перестали проживати у квартирі АДРЕСА_1 , за виключенням самого позивача та її сина ОСОБА_4 .. Не проживали вони у вказаній квартирі і на момент ухвалення житловою комісією спірного рішення останньої від 15.12.2016 та стали проживати у ній, як зазначила сама позивач і проти чого не заперечували у судовому засіданні представники відповідача, лише з квітня 2017.
Спірне рішення про зняття сімї позивача з квартирного обліку було прийнято житловою комісією 15.12.2016 (протокол № 261 від 15.12.2016) з підстав звільнення чоловіка позивача зі служби в запас по закінченню строку контракту та у звязку із поліпшенням житлових умов сімї позивача. При цьому у розпорядженні комісії була довідка про склад сімї позивача в кількості трьох чоловік ( ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ), видана за заявою позивача Білоцерківським об`єднаним військовим комісаріатом 19.11.2015 за № 4/764 і на підставі якої було проведено перевірку житлових умов позивача, яка підтвердила викладені у вказаній довідці обставини щодо складу сімї позивача в кількості трьох чоловік. Вказані обставини позивач у судовому засіданні підтвердила особисто.
У судовому засіданні представники відповідача визнали неправомірність посилань житлової комісії як на підставу для зняття сімї позивача з квартирного обліку звільнення ОСОБА_2 зі служби по закінченню терміну дії контракту та наполягали на правомірності іншої підстави поліпшення житлових умов сімї позивача, яке мало місце на час прийняття житловою комісією спірного рішення.
Викладене, окрім як поясненнями у судовому засіданні сторін спору та їх представників, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, якими є:
?Ордер на службову двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 від 22.08.1989, виданий ОСОБА_2 Білоцерківським КЕВ Міністерства оброни СРСР (а.с. 7);
?Витяг з наказу першого заступника начальника генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 01.11.1999 № 022пм (а.с.8);
?Акт перевірки житлових умов сімї ОСОБА_2 від 12.01.2011 № 50 (а.с. 9);
?Довідка Білоцерківського КЕВ Міністерства оборони України від 27.03.2012 № 416 (а.с. 10);
?Довідка про склад сімї ОСОБА_2 від 09.10.2013 № 93 (а.с. 11);
?Заява ОСОБА_1 на імя командира в/ч НОМЕР_1 від 13.01.2014 про внесення змін до облікової справи (а.с. 12);
?Довідка про склад сімї ОСОБА_1 від 11.03.2015 № 406 (а.с. 13);
?Витяг з протоколу № 261 від 15.12.2016 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 с.Ольшаниця (а.с. 14);
?Довідка про склад сімї позивача від 17.01.2017 № 3 (а.с. 15);
?Акт обстеження житлово-побутових умов гр.. ОСОБА_1 від 17.02.2017 (а.с. 57);
?Довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2017 № 2/5/1101 (а.с. 82);
?Постанова Рокитнянського районного суду Київської області від 18.10.2010 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 , квартирно-експлуатаційного відділу м.Біла Церква про визнання відмови в поновленні на черзі на отримання житла протиправною (а.с. 116);
?Витяг з протоколу № 156 від 12.01.2011 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 (а.с. 119, 120);
?Акт обстеження житлово-побутових умов гр.. ОСОБА_1 від 15.12.2015 (а.с. 121);
?Заява ОСОБА_1 від 28.03.2016 (а.с. 130);
?Заява ОСОБА_1 від 04.05.2017 (а.с. 131);
?Довідка про перевірку житлових умов ОСОБА_1 від 17.02.2016 (а.с. 132);
?Довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.11.2015 № 4/764 та від 26.11.2015 № 4/778 (а.с. 133-134).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.
Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та розгляду заявлених заяв і клопотань.
З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу в межах заявленої вимоги та на підставі тих доказів, які надані сторонами спору та їх представниками.
Доводи представника позивача ОСОБА_8 в тім, що надані представниками відповідача у судовому засіданні на час розгляду спору по суті письмові докази, якими є довідка про перевірку житлових умов позивача від 17.02.2016 та довідки Білоцерківського обєднаного міського військового комісаріату (а.с. 132-134), не можуть братися до уваги при винесенні рішення по справі, як отриманні з порушенням процесуальних норм (ст.131 ЦПК), оскільки представники відповідача у судовому засіданні не довели, що останні подано несвоєчасно з поважних причин, на переконання суду з огляду на доводи у судовому засіданні з цього приводу представників відповідача та положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України.
Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору, регулюються положеннями ст.47 Конституції України, глави 1 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин (станом 15.12.2016).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло і держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Саття 9 Житлового кодексу Української РСР передбачає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.
За змістом вимог ст. 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
При цьому законодавець визначив, що потребуючими поліпшення житлових умов (ст. 34 Житлового кодексу Української РСР) визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. На разі, відповідно до положень статті 48 вказаного Кодексу жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Тобто, вбачається, що для реалізації вказаного конституційного права на житло громадянин повинен потребувати поліпшення житлових умов, тобто бути забезпеченим жилою площею нижче за рівень, що визначається у порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР та Українською Республіканською радою професійних спілок.
Відповідно до п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок виходячи з даних статистичної звітності.
На підставі зазначених Правил… органами місцевого самоврядування приймаються локальні нормативні акти, що містять рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею на одну особу та встановлюють норму жилої площі для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов.
Позаяк, виходячи із вимог ст. 47 Житлового кодексу Українській РСР, п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» та встановленої обставини спору в тім, що дочка позивача ( ОСОБА_5 ) разом зі своїм сином ( ОСОБА_9 ), маючи намір працевлаштуватися у іншому місці (населеному пункті), вибули у грудні 2015 із квартири АДРЕСА_1 , та фактично не проживали в останній в період по квітень 2017, і що таким чином фактично проживаючими у квартирі на час прийняття житловою комісією в/ч НОМЕР_1 15.12.2016 рішення про виключення зі списків загальної черги на отримання житла сімї позивача залишалися бути лише позивач та її син ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що житлові умови позивача на той час значно поліпшилися (розмір жилої площі 30.6 м.кв, 13.65 х 2 чоловіки = 27.30 м.кв, що менше 30.6 м.кв).
Звідси, оспорюване рішення житлової комісії ґрунтується на відповідних встановлених комісією обставинах та законі, а тому відсутні підстави для визнання його судом протиправним.
При цьому, суд погоджується з доводами позивача про незаконність зазначеної у оспорюваному рішенні підстави для зняття сімї позивача з квартирного обліку звільнення покійного чоловіка позивача ОСОБА_2 зі служби в запас по закінченню терміну дії контракту і що власне визнав і сам відповідач. На разі, інша підстава поліпшення житлових умов сімї позивача на переконання суду була самостійною законною підставою для прийняття оспорюваного рішення.
Такий висновок суду узгоджується із положеннями п.1 ч.1 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до яких громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Доводи позивача в тім, що відповідачем при прийнятті оспорюваного рішення не було взято до уваги положення п. 13 п.п. 7 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» в тім, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, якщо в одній кімнаті проживають особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними приміщення складається більш як з одної кімнати) і що мало місце у випадку із її сімєю на увагу суду не заслуговують, оскільки спростовуються сукупністю отриманих у справі доказів і в тому числі поясненнями у судовому засіданні самої позивачки в тім, що в період з грудня 2015 по квітень 2017 її дочка з внуком не проживали у квартирі, оскільки дочка мала намір працевлаштуватися в іншому місці (іншому населеному пункті).
На підставі викладеного, керуючись положеннями глави 1 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР, Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин (станом 15.12.2016), ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 79, 84, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору квартирно-експлуатаційний відділ м.Біла Церква Міністерства оборони України про визнання протиправним та нечинним рішення житлової комісії, зобов`язання житлової комісії поновити на квартирному обліку - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Рокитнянський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне обґрунтування рішення виготовлено 27.10.2017.

Суддя О.Литвин

Рішення набрало законної сили «____»__________________________20____