Справа № 462/3335/17
УХВАЛА

"27" липня 2017 р. Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого-судді Іванюк І.Д.

при секретарі Зубрицькій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника

встановив:

Старший державний виконавець Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 26 липня 2017р. звернулася в суд із поданням в якому просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. код НОМЕР_1), проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов»язань, покладених на нього рішенням Франківського районного суду м. Львова № 2-3475 від 15.07.2015 р., про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 посилаючись на те, що на виконанні у Залізничному відділі державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження з виконання дублікату виконавчого листа № 2-3475 від 15.07.2015 р., виданого Франківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2009 р. і до досягнення нею повноліття. 24.07.2015 року на підставі ст.ст. 17, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого документа, про що повідомлено боржника, а саме скеровано рекомендованою кореспонденцією. На вимогу державного виконавця про виконання виконавчого документу боржник ОСОБА_2 не реагує, у звязку з чим державним виконавцем було вжито ряд заходів. Станом на даний час рішення суду, яке набрало законної сили боржником так і не виконано.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, а державний виконавець до суду не з'явився, а відтак фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно з вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Вивчивши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що подання до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів подання, яке не погоджене з начальником відділу виконавчої служби, старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 24.07.2015р. було відкрито виконавче провадження ВП №48237591 з виконання виконавчого листа №2-3475/09, виданого 15.07.2015р. Франківським районним судом м.Львова, за рішенням суду від 15.07.2015р. про стягнення із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2009 р. і до досягнення нею повноліття.

Згідно постанови старшого державного виконавця Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.09.2015р. на все майно боржника ОСОБА_2 накладено арешт.

Згідно даних Державної фіскальної служби України від 13.01.2017 р. інформація стосовно боржника ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_1) щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них доходу в ДРФО відсутня, а платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває ( а.с.10-11).

Згідно даних Пенсійного фонду України інформації про боржника ОСОБА_2 в них не міститься ( а.с. 12).

Згідно витягу Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_2 перетинав кордон України у пункті пропуску Львів: 04.07.2014 р., 11.07.2014р., 07.06.2015р., 14.06.2015 р., 06.04.2017р., 17.04.2017 р., у пункті пропуску Краківець: 14.12.2013р., 16.12.2013 р., 24.04.2015 р., 27.04.2015р., 25.09.2015 р., 07.03.2016р, 11.03.2016 р., у пункті пропуску Харків 11.07.2014р., у пункті пропуску Шегині: 14.02.2015р., 26.03.2015р., 27.03.2015р., у пункті пропуску Бориспіль: 27.02.2015р., 07.03.2015р., 05.11.2015р., 19.11.2015р. (а.с. 13).

Згідно п.11.1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р., про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника. Підтвердження належного повідомлення боржника про направлення до суду подання у матеріалах такого відсутні.

Відповідно до приписів ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього вимогою про сплату боргу.

Згідно з положеннями ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно свою власну. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні вимоги про сплати боргу у порядку, передбаченому ст.377-1 ЦПК України, зокрема, в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За приписами п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Разом з тим, згідно вимог ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до вимог ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, основною і єдиною підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України є його ухилення від виконання зобов'язань.

За змістом ч.1 ст.31 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про виконавче провадження, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо) та опис документів виконавчого провадження.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 старший державний виконавець Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області не надала суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього вимогою про сплату боргу, та що вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу. В матеріалах подання відсутні докази того, що боржник ОСОБА_2 належним чином викликався до відділу виконавчої служби, отримував відповідні виклики і ухилявся від сплати боргу.

Хоча саме державний виконавець зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, проте на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України державним виконавцем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, наведених у поданні, і вимоги про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Оскільки особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, адже саме лише невиконання боржником зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього вимогою про сплату боргу обов'язків, а достатніх доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього вимогою про сплату боргу обов'язків немає, а тому подання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.ст.208-210, 377-1 ЦПК України, Закону України Про виконавче провадження, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

ухвалив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у

праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Оригінал ухвали.