АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5798/17 Справа № 205/1262/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участі секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду.

В обґрунтування своїх вимог, які уточнювались в ході судового розгляду, позивач посилалася на те, що 31 березня 2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором було порушено кримінальну справу №99096903 у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 та неї - начальника фінансово-економічного відділу цієї служби за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства прокурором передана у слідчий відділ СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську. При проведенні досудового слідства, 23 червня 2009 року слідчим слідчого відділу податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків порушено було ще одну кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України та об'єднано її із справою №99096903. Того ж дня слідчим винесено постанову про притягнення її в якості обвинуваченої за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на її майно. 10 липня 2009 року, виконуючим обов'язки прокурора м.Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок і справу передано до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська для судового розгляду. Справа за її обвинуваченням розглядалася Кіровським районним судом м. Дніпропетровська понад п'ять років. 09 вересня 2014 року постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська кримінальна справа направлена прокурору м. Дніпропетровська для організації додаткового розслідування. Обраний їй запобіжний захід - підписка про невиїзд, судом залишена без змін. 24 грудня 2014 року прокуратурою м.Дніпропетровська кримінальну справу №99096903 направлено для додаткового розслідування до слідчого відділу Лівобережної об'єднаної ДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоході в України у Дніпропетровській області, де справу було зареєстровано як кримінальне провадження №0000102 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.366 КК України. З грудня 2014 року досудове слідство у кримінальному провадженні здійснювалося слідчим СУ фінансових розслідувань ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупою Б.А. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснювалося прокуратурою Дніпропетровської області. Із повідомлення прокуратури Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року їй стало відомо, що 31 липня 2015 року слідчим Шкарупою Б.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000102 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Про скасування запобіжного заходу та арешт майна не повідомлялося. 22 вересня 2015 року і 04 грудня 2015 року її захисником - адвокатом Савченко В.П. на ім'я начальника слідчого управління ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області подавалися адвокатський запит і звернення з вимогою видати копію постанови про закриття кримінального провадження та надати можливість ознайомитись із матеріалами відповіді, які не було надано. 03 грудня 2015 року її захисник звернувся до прокуратури Дніпропетровської області зі скаргою на обмеження органами досудового слідства і прокуратури конституційних прав. Вимагав надати копію постанови про закриття кримінального провадження, скасування запобіжного заходу та арешту майна. Проте, до цього часу ні відповіді від прокуратури, ні копії постанови про закриття провадження не надійшло. Період її незаконного перебування під слідством і судом, тобто з 23 червня 2009 року - дня винесення незаконної постанови про притягнення її в якості обвинуваченої і незаконного обрання запобіжного заходу до 31 липня 2015 року - дня закриття кримінального провадження становить 6 років 1 місяць та 7 днів або - 73 місяці і 7 днів. Увесь цей час, не вважаючи себе винною, вона вимушена була багаторазово з'являтися на виклики слідчих і суду, приймати участь у слідчих діях і судових засіданнях в якості обвинуваченої, підсудної, доводити свою невинуватість та незаконність обраного запобіжного заходу. Оскільки, всі виклики до слідчого і в суд здійснювалися в робочі дні, вимушена була міняти робочий розпорядок, виправдовуватись перед керівництвом підприємства, давати пояснення, міняти свої робочі плани. Будучи обмеженою у свободі пересування обраним їй запобіжним заходом, з 23 червня 2009 року не виїздила у відпустки, всі відпустки проводила вдома. До обрання запобіжного заходу, щорічно перебуваючи у відпустках вона не виїздила на відпочинок за межі області. Таким чином, внаслідок незаконного обвинувачення та обрання запобіжного заходу відбулися негативні зміни в її житті, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Вана зазнала певних обмежень своїх цивільних прав, передбачених Конституцією України щодо свободи пересування, свободи обрання місця проживання та розпорядження належним їй рухомим та нерухомим майном. Все це зумовило глибокі душевні страждання, які вона вимушена була переносити у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, порушенням її конституційних прав, принижень честі і гідності. Тому просила стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду в розмірі 234 322 грн. 54 коп., завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 117164 грн.00 коп. У задоволенні решти вимог ОСОБА_2 відмовлено. Судові витрати віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2просить рішення суду від 13 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором було порушено кримінальну справу №99096903 у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України (а.с.7).

23 червня 2009 року слідчим слідчого відділу податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків Брилою Є.А. порушено кримінальну справу у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - ОСОБА_2 за ознаками ч.2 ст. 366 КК України та об'єднано її із справою №99096903 (а.с.8).

24 червня 2009 року слідчим слідчого відділу податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків Брилою Є.А. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченої за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на її майно (а.с.9-14).

10 липня 2009 року виконуючим обов'язки прокурора м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі №99096903 у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, обвинувачених за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України і справу передано у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська для розгляду по суті (а.с.15-21).

Судом першої інстанції витребувалося для огляду кримінальне провадження №0000102, в якому у т.16 а.с.7 міститься постанова слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську Брила Є.А. від 16 вересня 2009 року про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с.65, 85, 102).

09 вересня 2014 року постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 і ОСОБА_2

за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України направлено прокурору м. Дніпропетровська для організації досудового розслідування. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.22-24).

Відповідно до листа прокуратури м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року досудове розслідування у кримінальній справі було доручено СВ Лівобережної ОДШ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та внесено дані до ЄРДР за № 0000102 (а.с.26).

31 липня 2015 року постановою слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупи БА. кримінальне провадження № 0000102 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення (а.с.33-38).

Період перебування ОСОБА_2 під слідством, тобто з 23 червня 2009 року - дня винесення постанови про притягнення її в якості обвинуваченої і обрання запобіжного заходу до 31 липня 2015 року - дня закриття кримінального провадження становить 6 років 1 місяць,7 днів або 73 місяці і 7 днів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 №1774-УІІІ, та застосував як розрахункову величину мінімальну заробітну плату у розмірі 1 600 грн. на місяць для визначення розміру моральної шкоди, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдання шкоди відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний характер.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно із пп. 5 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верхового суду України №6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян,суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Крім того, в абз.2 п.14 Постанови судам роз'яснено про те, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен встановити розмір шкоди згідно з вимогами ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а якщо є підстави для стягнення шкоди у більшому розмірі, повинен обґрунтувати такий розмір шкоди, але з обов'язковим виконанням наведеної норми права.

31 березня 2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором було порушено кримінальну справу №99096903 у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України (а.с.7).

23 червня 2009 року слідчим слідчого відділу податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків Брилою Є.А. порушено кримінальну справу у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» ОСОБА_3 та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - ОСОБА_2 за ознаками ч.2 ст. 366 КК України та об'єднано її із справою №99096903 (а.с.8).

24 червня 2009 року слідчим слідчого відділу податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків Брилою Є.А. винесено постанову про притягнення ОСОБА_2 в якості обвинуваченої за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на її майно (а.с.9-14).

10 липня 2009 року виконуючим обов'язки прокурора м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі №99096903 у відношенні ОСОБА_3 та ОСОБА_2, обвинувачених за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України і справу передано у Кіровський районний суд м. Дніпропетровська для розгляду по суті (а.с.15-21).

09 вересня 2014 року постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 і ОСОБА_2

за ч.3 ст. 212 і ч.2 ст. 366 КК України направлено прокурору м. Дніпропетровська для організації досудового розслідування. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.22-24).

Судом першої інстанції витребувалося для огляду кримінальне провадження №0000102, в якому у т.16 а.с.7 міститься постанова слідчого СВ ПМ СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську Брила Є.А. від 16 вересня 2009 року про обрання ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с.65, 85, 102).

Відповідно до листа прокуратури м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року досудове розслідування у кримінальній справі було доручено СВ Лівобережної ОДШ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та внесено дані до ЄРДР за № 0000102 (а.с.26).

31 липня 2015 року постановою слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупи БА. кримінальне провадження № 0000102 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення (а.с.33-38).

Період перебування ОСОБА_2 під слідством, тобто з 23 червня 2009 року - дня винесення постанови про притягнення її в якості обвинуваченої і обрання запобіжного заходу до 31 липня 2015 року - дня закриття кримінального провадження становить 6 років 1 місяць і 7 днів або 73 місяці і 7 днів.

Таким чином, понад шість років ОСОБА_2 перебувала під слідством, не мала можливості виїхати за межі України, була позбавлений права вільно пересуватись, внаслідок незаконного обвинувачення та обрання запобіжного заходу відбулися негативні зміни в її житті, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Також позивач зазнала певних обмежень своїх цивільних прав, передбачених Конституцією України щодо свободи пересування, свободи обрання місця проживання та розпорядження належним їй рухомим та нерухомим майном, що зумовило душевні страждання, які вона вимушена була переносити у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, порушенням її конституційних прав, принижень честі і гідності.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня 2017 року - 3200 грн.

Таким чином, розмір мінімальної заробітної плати на день розгляду справи становить - 3200 грн. на місяць.

Виходячи з викладеного, оцінюючі докази у їх сукупності, враховуючи характер та ступінь душевних переживань позивача, які були викликані свавільним нехтуванням її правами, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі та слід стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, на користь позивача моральної шкоди в розмірі 234 322 грн. 54 коп. - (73міс.х3200 грн.) + (7днів х3200 грн./31 день)=234 грн. 54 коп.

Керуючись положеннями ст. 88 ЦПК України, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», витрати щодо сплати судового збору слід віднести за рахунок держави.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду - задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 234 322 грн. 54 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді