РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2017 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шепеля К.А.,

за участі секретаря Бондар С.В.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з цим позовом, в якому вказала, що 19 листопада 2014 року померла її мати ОСОБА_2, яка за життя склала на її користь заповіт, яким заповіла все своє майно позивачці. До складу спадкового майна, окрім всього іншого, входить і житловий будинок із господарськими будівлями, що в с. Курилівці Жмеринського району Вінницької області по вул. Миру, 11. Відповідно до погосподарської книги даний будинок рахується за померлою матірю. Спадщину після смерті матері вона прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Однак при зверненні до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що на дане нерухоме майно відсутній правовстановлюючий документ. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке рахується за померлою 19 листопада 2014 року матірю ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не зявились, представник позивачки подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав повністю та просив справу розглянути у його та позивачки відсутність. Судові витрати просив залишити за позивачем.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю, просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті; згідно п.11 ч. 1 ст. 346 ЦК України - право власності припиняється в разі смерті власника; згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини; згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті; у ст. 1273 ЦК України закріплене безумовне та беззастережне право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини за заповітом чи за законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Представник відповідача по справі позов визнав, не заперечував проти його задоволення і згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів.

У 1980 році (на час завершення будівництва) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно з абзацом 2 пункту 6 цієї Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-137цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В даному випадку в наявності є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні відповідно до вимог ст.174 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 88, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 25, 346, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268, 1269, 1273 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований в с. Курилівці Жмеринського району Вінницької області по вул. Миру, 11, який згідно технічного паспорту домоволодіння, виготовленого 02 червня 2016 року, складається з житлового будинку «А» 1980 року побудови, загальною площею 62,4 кв.м, в тому числі житловою 39,4 кв.м; цегляної веранди «а»; ганку бетонного; цегляного сараю «Б»; цегляного сараю «б»; навісу металевого «В»; навісу дощатого «Д»; воріт з хвірткою металевих №1; огорожі залізобетонної №2, огорожі з штахетника №3, що рахується за ОСОБА_2, яка померла 19 листопада 2014 року.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області на протязі десяти днів з моменту отримання його копії через Жмеринський міськрайонний суд.

Головуючий К.Шепель