Справа № 464/2942/17
пр.№ 2/464/1011/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Бондар Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

05.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 борг в розмірі 93065 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.10.2013 року ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 на умовах позики 3500 доларів США, які зобовязався повернути до 05.05.2014 року, проте свої зобовязання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду позову повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд позову без участі позивача та його представника.

Відповідач в судове засідання не зявився за невідомих обставин. Про час та місце розгляду позову повідомлений належним чином через оголошення у пресі, а саме: в газеті «Львівська пошта» № 51 за 01.07.2017 року. Клопотань про відкладення розгляду позову або заперечень проти позову від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

05.10.2013 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу гроші в розмірі 3500 доларів США, що на день укладення договору було еквівалентно 28700 грн., а відповідач зобовязався повернути гроші в строк до 05.05.2014 року.

На підтвердження укладення цього договору позивачем представлено розписку відповідача, яка посвідчує домовленість між сторонами, передання позивачем відповідачу визначеної грошової суми, а також обовязок відповідача повернути гроші у визначений сторонами строк.

Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимогами, передбаченими в ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Позивач вказує на те, що відповідачем умови договору не виконані.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті.

Беручи до уваги, що відповідач доказів належного виконання умов договору не надав, суд не вбачає підстав для відмови в захисті порушеного прав позивача.

При цьому судом враховано, що відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30.05.2007 року № 200, Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29.12.2000 року № 520.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Проте, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу або на день ухвалення рішення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню гривневий еквівалент 3500 доларів США боргу, який на день ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 90613 грн. 95 коп. (з розрахунку 25,8897 грн. за 1 долар США).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 930 грн., що підтверджується квитанцією від 28.04.2017 року. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 524, 526, 530, 533, 610, 625, 629, 1046, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 169, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05 жовтня 2013 року в розмірі 90613 (девяносто тисяч шістсот тринадцять) гривень 95 копійок та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 906 (девятсот шість) гривень 13 копійок; загалом 91520 (девяносто одна тисяча пятсот двадцять) гривень 08 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Радченко Е. А.