Справа №474/250/14-ц 19.07.2017 19.07.2017
Справа № 474/250/14-ц
Провадження №22-ц/784/285/17 Головуючий у першій інстанції Тихоненко М.І. Категорія 24 Доповідач апеляційного суду-Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ)

«Державний ощадний банк України»

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2016 року за позовом

ПАТ «Державний ощадний банк України»

до

ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 29 серпня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір на суму 20 000 грн., з оплатою 27 % річних, строком на 36 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 серпня 2011 року. З метою забезпечення виконання вказаних зобов'язань того ж дня між ВАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладені два договори поруки за якими останні зобов'язалися виконати зобов'язання боржника в разі його прострочення. В зв'язку з ухиленням ОСОБА_3 від виконання зобов'язань, та виникнення кредитної заборгованості в сумі 39 791,22 грн., позивач просив про стягнення в солідарному порядку з відповідачів вказаної суми боргу.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, осіб, які з'явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із змісту договору № 636 від 29 серпня 2008 року, укладеного між ВАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 слідує, що банк зобов'язувся надати відповідачу ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 20 000 грн., строком на 36 місяців до 28 серпня 2011 року під 27% річних, а позичальник відповідно до п. 1.6 договору зобов'язувся здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 555,56 грн. до 30 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ „Ощадбанк" (а.с.5-7).

Також з наданих банком примірників договорів поруки, укладених того ж дня з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що останні поручилися виконати зобов'язання перед кредитором в разі його прострочення боржником ОСОБА_3 (а.с. 9,10).

За твердженням ПАТ «Ощадбанк» 29 серпня 2008 року згідно наявної копії заяви на видачу готівки № 3161 ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 20 000 грн. (а.с.11).

За наданим банком розрахунком за період з 29 серпня 2008 року по 20 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_3 заборгував перед банком за кредитом 39 791,22 грн. з яких: 13 328,00 грн. - сума простроченої заборгованості по основному боргу; 6 545,67 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 17 076,30 грн. - сума пені та 2 841,25 грн. - сума несплачених комісійних.

Так, згідно зі статтями 525 - 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору, норм ЦК, у встановлені строки.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатосторпонннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, яке (волевиявлення) згідно з нормами ст. 205 ЦК України, відображається в правочині складеному у письмовій формі.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З пояснень відповідача ОСОБА_3, який допитаний в судовому засіданні як свідок, слідує, що він особисто кредитний договір № 636 від 29.08.2008 року з ПАТ «Державний ощадний банк України» не укладав, відповідно гроші за даним договором не отримував. В пред'явленому йому (ОСОБА_3В.) в суді примірнику кредитного договору № 636 від 29 серпня 2008 року, укладеного від його імені з ПАТ «Державний ощадний банк України» про надання йому банком та отримання ним коштів в сумі 20 000 грн., в графі позичальник ОСОБА_3 підпис від його імені він не вчиняв.

Також відповідач ОСОБА_3 не вчиняв особистий підпис і у заяві на видачу готівки та на отримання суми 20 000 грн. від 29 серпня 2008 року (а.с.11).

Відповідно до положень частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підтвердження своїх заперечень за клопотаннями відповідача проведені судові почеркознавчі експертизи.

Так, згідно висновку експерта № 1379 від 15 вересня 2016 року підписи від імені ОСОБА_3 в графах «Підпис позичальника», «Позичальники» та у графі після позначення дати «29 серпня 2008 року» у кредитному договорі № 636 від 29 серпня 2008 року та підпис від імені ОСОБА_3 в графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 29 серпня 2008 року виконані, ймовірно, не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.131-136).

Ухвалою апеляційного суду від 22 березня 2017 року призначено додаткову експертизу та для дослідження експерту надано додаткові документи зразків підписів. Відповідно до експертного висновку за № 223 від 23 травня 2017 року здійсненного з урахуванням додаткових матеріалів, експертом зроблено категоричний висновок про те, що підписи від імені ОСОБА_3 у графах «підпис позичальника», «позичальник» та у графі після позначення дати «29 серпня 2008 року» у кредитному договорі № 636 від 29 серпня 2008 року виконані не бондаренком С.В., а іншою особою. Також і підпис у графі «підпис отримувача» у заяві на видачу готівки від 29 серпня 2008 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с. 307-311).

Враховуючи наведені докази, які є в розумінні положень ст. 58-59 ЦПК України належними та допустимими, слід вважати доведеним відсутність у відповідача ОСОБА_3 волевиявлення щодо укладення кредитного договору від 29 серпня 2008 року та його підписання.

За вказаних обставин і районний суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 договір про надання йому кредитних коштів з ВАТ «Державний ощадний банк України» не підписував, а значить не укладав його, грошові кошти від банку не отримував, а тому і не набув обов'язків встановлених даним договором.

Відповідно до викладеного, районний суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення з нього кредитних коштів.

Статтею 553 ЦК України надано визначення договору поруки, згідно з яким за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не набув статусу боржника та відповідних зобов'язань перед позивачем ПАТ «Державний ощадний банк України», то, як наслідок, і відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не можуть мати статусу поручителів за зобов'язаннями, які відсутні.

За вказаних обставин, тобто в зв'язку з відсутністю зобов'язань у ОСОБА_3, відсутні і обов'язок поруки щодо саме його зобов'язань.

За вказаних обставин позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явлені до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не підлягають задоволенню. При цьому, районний суд відмовляючи в цій частині позовних вимог, хоча помилково і послався на строки пред'явлення такої вимоги, проте, остаточно дійшов вірного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Зважаючи на викладені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення районного суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги містять посилання на наявність кредитно- договірних відносин з відповідачами та ухвалення рішення районним судом на припущеннях, оскільки висновок експерта не є категоричним. Проте, вказане підлягає відхиленню, так як ці доводи спростовані належними та допустимими доказами в суді апеляційної інстанції.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на правомірність дій посадових осіб банку щодо оформлення кредитних документів, то вони також підлягають відхиленню, оскільки висноски суду щодо невідповідності дій працівників банку відповідним нормативним актам є зайвими і не впливають на правильність вирішення спору.

Одночасно підлягає вирішенню питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦК України. Так, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з позивача підлягає стягненню 533 грн. 25 коп. за участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції протягом 25 хвилин та 2560 грн. за складання процесуальних документів, а саме клопотання про витребування доказів (а.с.225) та клопотання про проведення експертизи (а.с.227), враховуючи по 1 годині витраченого часу на кожний документ, а також 900 грн. 48 коп. витрати на оплату вартості проведення експертного дослідження (а.с.327), а всього 3993 грн. 73 коп.

Зазначення в розрахунку представника відповідача судових витрат 500 грн. добових, не підлягають задоволенню, за відсутності деталізації вказаної суми та надання проїзних документів.

Керуючись статтями 303, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 3993 грн. 73 коп. судових витрат.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

Т.В. Серебрякова