Справа № 405/8066/16-ц
Провадження №2/405/1689/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Шумейко Ю.В., Береді Я.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що він (позивач) на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки від 11.08.2016 року, затвердженого начальником Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Донцовим О.С. та отриманого відповідно до нього свідоцтва серії НОМЕР_2 від 09.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.Я., - є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 26,0 кв. м., яка (квартира) була придбана ним (позивачем) на електронних прилюдних торгах за 334 970 грн. 14 коп., які (прилюдні торги) були проведені з метою фактичного виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 405/2299/15-ц, 2/405/531/15, виданого 22.09.2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості та у зв'язку з чим внаслідок реалізації вказаної квартири на прилюдних торгах, право власності разом з правом користування на вищезазначену квартиру у відповідача ОСОБА_4 припинилося.

Крім того, позивач зазначив, що з часу придбання та оформлення права власності на квартиру він не має можливості потрапити до приміщення, оскільки відповідач свідомо та умисно чинить йому перешкоди у володінні та користуванні майном, зокрема, ОСОБА_4 відмовляється видати йому (позивачу) ключі від квартири, не відчиняє двері і нікого не впускає, категорично відмовляється виселятися із квартири та забирати свої речі, у зв'язку з чим він (позивач) був вимушений звертатися до правоохоронних органів. Оскільки всі спроби вирішити питання в позасудовому порядку не мали позитивного результату, він (позивач)змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права власності.

З огляду на викладене вище, посилаючись на ст.ст.15, 16, 319, 321, 346, 383, 391 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просив усунути йому перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив позов залишити без задоволення, крім того, підтримав раніше подані заперечення за вх. № 10514 від 11.05.2017 року, на обґрунтування яких зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28.12.2015 року задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 22.09.2015 року на виконання зазначеного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2015 року видано виконавчий лист. Зазначив, що прилюдні торги, за результатами проведення яких спірна квартира була продана, відбулися не у спосіб, визначений Законом України «Про іпотеку», у зв'язку з чим акт державного виконавця від 11.08.2016 року про реалізацію предмета іпотеки містить неправдиву та неправомірну інформацію щодо порядку реалізації предмета іпотеки. Крім того, зазначив, що при здійсненні виконавчого провадження державним виконавцем не прийнято до уваги положення ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно призначено здійснення оцінки нерухомого майна, при цьому, в матеріалах виконавчого провадження містяться копії іпотечного договору, де між іпотекодавцем та іпотеко держателем досягнута згода щодо оцінки предмета іпотеки в розмірі 40 160, 00 доларів США, але державним виконавцем не узгоджувалася ціна між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Крім того, всупереч правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах Верховного Суду України від 18.11.2015 року у справі № 6-28цс15 та від 16.12.2015 року у справі № 6-1460цс15, державний виконавець, в першу чергу, звернув стягнення на предмет іпотеки, до того ж, при продажу квартири не була дотримана така істотна умова договору, як ціна, та квартира продана за значно заниженою ціною, що підтверджується висновком експерта № 11/18 від 03.03.2017 року в межах кримінального провадження № 0002004 за фактом винесення завідомо неправдивого висновку приватним експертом ОСОБА_8, у зв'язку з чим, така істотна умова продажу, як ціна, не відповідає реальній вартості предмета іпотеки, що реалізовувався. Окрім того, організатором торгів порушено процедуру реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, визначеуа Законом України «Про іпотеку». Також вказав, що дана спірна квартира виступає як забезпечення зобов'язання позичальника за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, а тому вказана квартира як предмет іпотеки реалізована з порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». З огляду на зазначене, вважав, що підстав для виселення відповідача не має, так як остання є єдиним та законним власником квартири за адресою АДРЕСА_1.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на положеннях закону, який регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва від 09.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., зареєстровано в реєстрі за №1063, відповідно до ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі Акта про реалізацію предмета іпотеки від 11.08.2016 року, затвердженого начальником Подільського ВДВС міста Кропивницький (м.Кіровоград) ГТУЮ у Кіровоградській області О.С.Донцовим, ОСОБА_3 належить на праві власності майно, яке складається з квартири під номером АДРЕСА_1, загальною площею 26,0 кв.м, житловою площею 13,8 кв.м., яка була придбана ОСОБА_3 на електронних (прилюдних) торгах за 334 970 грн. 14 коп., що раніше належало ОСОБА_4, яка проживає за адресою АДРЕСА_2, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Ваврентович В.І. 10 квітня 2008 року в реєстрі за №565, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 11.04.2008 року ОКП «КООБТІ»: номер запису 1957 в книзі 9.

На підставі зазначеного свідоцтва від 09.09.2016 року позивач зареєстрував право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, номер запису про право власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16441567, дата державної реєстрації 09.09.2016 року, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер 1063, виданий 09.09.2016 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А., форма власності: приватна, власник: ОСОБА_3

Із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України випливає, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача, при цьому суд у спосіб, визначений законами України, захищає лише порушені права позивача, обставини дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач.

При цьому, враховуючи норми ч.2 ст.11, ст.ст.27, 31 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб'єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що він є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, та в нього виникла необхідність володіти та користуватись своєю власністю шляхом вселення у належну йому на праві приватної власності квартиру, однак відповідач ОСОБА_4, у якої на підставі п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності на зазначену квартиру припинилося, відповідно припинилося і право користування зазначеною квартирою, перешкоджає йому у здійсненні права володіння та користування майном, зокрема, відмовляється надати йому ключі від квартири, категорично відмовляється виселятися з квартири та забирати свої речі, на підставі чого просив усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпоряджання означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_4 не є власником спірної квартири, не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, також вона не узгоджувала можливість проживання в якості тимчасового мешканця з новим власником - позивачем ОСОБА_3, не набула інших прав на володіння, користування або розпорядження квартирою, відповідно не має права користуватися квартирою, та, відповідно своїми діями, фактами не допуску до квартири позивача,що не спростовано представником відповідача під час судового розгляду справи, вона чинить позивачу як законному власнику перешкоди у здійсненні його права щодо володіння та користування належним йому майном.

При цьому, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_4 не визнає права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, вважаючи себе єдиним та законним власником квартири, разом з тим, судом відзначається, що на час розгляду справи право власності ОСОБА_4 на зазначену квартиру припинено з підстав п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, у зв'язку із зверненням стягнення на майно за зобов'язаннями власника, а саме: стягнення з відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 778 241, 83 грн., крім того, відповідачем право власності позивача не оспорено, при цьому, судом також відзначається, що на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки від 11 серпня 2016 року, затвердженого начальником Подільського ВДВС міста Кропивницький (м.Кіровоград) ГТУЮ у Кіровоградській області О.С.Донцовим, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Потьомкіною І.А. посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_3, відповідно на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що фактично є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, переможець прилюдних торгів (покупець) набуває у власність майно та отримує свідоцтво про право власності, тим самим відбувається перехід права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів, відповідно відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, на підставі чоготака угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України(частина перша статті 215 цього Кодексу), способами захисту, визначеними ст.ст.15, 16 ЦК України.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17.03.2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Ленінського (Подільського) ВДВС м.Кропивницький ГТУЮ в Кіровоградській області, ДП «Сетам», третя особа: ПАТ «Альфа-Банк» про визнання прилюдних торгів недійсними, однак, станом на час розгляду справи зазначене рішення суду не набрало законної сили.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

З огляду на викладене вище, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку щодо необхідності захисту прав позивача в обраний ним спосіб, та вважає, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст.391 ЦК України, оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право власності, на підставі чого вимоги позивача є обгрунтованими та доведеними під час судового розгляду справи належними доказами, у зв'язку з чим є такими, що підлягають задоволенню шляхом усунення ОСОБА_3 перешкод у володінні та користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору, вирішити в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, перешкоди у володінні та користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова