АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1303/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

та сторін: перекладача жестової мови ОСОБА_1, адвоката Моленя Р.Б., відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, адвоката Рукавця О.В., позивачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, та представника третьої особи - служба у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради - Мелех О.Р.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та заяви ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні, визначення способу участі у вихованні внучки та у спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И Л А:

у листопаді 2016 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з внучкою та у її вихованні. Просили, зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не чинити перешкоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у спілкуванні з онукою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем їх проживання. Визначити спосіб участі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою онукою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем її фактичного проживання шляхом систематичних побачень, щосуботи з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, а в період новорічних і різдвяних свят, а саме: 01 січня з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, 08 січня з 10 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин, в день народження онуки ОСОБА_9, 16 вересня з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин та надати дозвіл на виїзд дитини з бабусею в Тернопіль на час осінніх, зимових, весняних канікул і один місяць з 01 червня по 30 серпня.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що між відповідачем та їхнім сином ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_9, їхня внучка, яка проживає з відповідачем за адресою: АДРЕСА_1. 28 жовтня 2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб був розірваний, після чого між колишнім подружжям склалися неприязні відносини, через які ні їхній син, ні вони не мають можливості спілкуватися з дитиною, передати їй подарунки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради - задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_6, ОСОБА_7 у побаченні та спілкуванні із ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, кожної четвертої суботи місяця з 13 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин.

Побачення повинні проходити в присутності матері або бабусі зі сторони матері в місцях розважального характеру призначених для відпочинку дітей (парк, кінотеатр, ляльковий театр, ТРЦ "Подоляни" та інше) міста Тернополя.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що воно винесено без врахування всіх обставин справи, як таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що позовні вимоги під час пред'явлення позову і на дату ухвалення рішення звучали як усунення перешкод в спілкуванні з онукою та перешкод у її вихованні. Протягом усього часу розгляду, позивачем не надано, а судом не здобуто жодного доказу про існування перешкод у побаченнях для бабусі і дідуся. Навпаки, усі наявні докази у матеріалах справи свідчать про те, що відсутні будь-які перешкоди. Зокрема, суд не взяв до уваги покази свідків: класного керівника дитини - ОСОБА_11, шкільного психолога - ОСОБА_12, висновок органу опіки та піклування, з яких видно, що що мама не забороняє зустрічатись з бабусею. Суд, через призму вибіркового застосування Декларації прав дитини, поставив право бабусі та дідуся на спілкування не лише вище інтересів дитини, а й вище її психологічного здоров'я. Суд залишив поза увагою факт надання дитині медичної допомоги (заспокійливі ліки) після надміру нав'язливого та, в свою чергу, травматичного спілкування. Також, суд не дав правової оцінки свідченням шкільного психолога та психолога у справах дітей в частині особливостей психологічного розвитку ОСОБА_12, що вона дуже чуттєва і розумна дівчинка, в якої розпочався перехідний вік і що потребує особливого ставлення до себе. Тому, психолог рекомендувала відкласти розгляд питання графіку побачень з бабусею на рік-півтора, для того, щоб затихли первинні травми і дитина сама захотіла спілкування з бабусею і дідусем. Разом з тим, суд вирвав з контексту слова матері, помилково встановивши, що та заперечує проти спілкування через те, що може в ОСОБА_12 бути психологічна травма. Також, суд залишив поза увагою зневажливе ставлення бабусі до думки всіх оточуючих в свої свідченнях, що вона незалежно від обставин буде з поліцією приїжджати на побачення з дитиною. Також, апелянт зазначила, що особиста неприязнь рідних для дівчинки людей, їх різні погляди на виховання негативно впливають на стан психологічного здоров'я дитини. Сліпе бажання бабусі всупереч здоровому глузду отримати рішення суду і тероризувати ним онуку і її матір може призвести до незворотних наслідків у здоров'ї дитини.

В заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та винести нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що воно винесено без врахування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, заявниця зазначила, що вона є бабусею ОСОБА_12 зі сторони матері. Суд в резолютивній частині зазначив, що "Побачення повинні проходити в присутності матері або бабусі зі сторони матері в місцях розважального характеру..." Тому, їй залишилося незрозумілим, чому суд поклав на неї такі обов'язки, не залучивши її до справи в якості сторони і не надав можливості висловити свою думку з цього приводу. Не з'ясувавши, чи взагалі у її силах чи повноваженнях забезпечувати побачення ОСОБА_12 з ОСОБА_6, оскільки між ними відсутній психологічний контакт.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу та заяву підтримали, зіславшись на доводи, викладені в них.

ОСОБА_6, ОСОБА_7 апеляційної скарги та заяви про приєднання до апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Допитана в судовому засіданні представник третьої особи - служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради - Мелех О.Р. апеляційної скарги та заяви не визнала, однак зазначила, що службою не було встановлено перешкод у спілкуванні онуки з бабусею та дідусем, проте враховуючи прохання останніх їхнім органом був запропонований спосіб участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у спілкуванні з онукою та у її вихованні, який носить рекомендаційний характер.

Допитана в якості свідка ОСОБА_12, яка працює практичним психологом Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16, пояснила, що з вересня 2016 року систематично як психолог займається з ОСОБА_9. Під час діагностичних бесід було з'ясовано, що в дитини простежується високий рівень тривожності і страх, які дитина пов'язує з бабусею та дідусем з Кременця. Зі слів учениці, цей страх спровокований поведінкою бабусі, яка постійно їй говорить про ймовірність того, що ОСОБА_9 заберуть від мами. Якщо не усунути вказані стресові фактори, в дитини можуть розвинутися серйозні психологічні розлади.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідка, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та заявою про приєднання до апеляційної скарги в їхніх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та заява про приєднання до апеляційної скарги підлягають до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що поясненнями позивачів, показами свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтверджено наявність спору між позивачами та відповідачем з приводу участі в спілкуванні із онукою.

Колегія суддів з даним висновком суду погодитись не може, оскільки недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми процесуального права, а тому відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення, виходячи з такого.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_9, яка є внучкою позивачів. 28 жовтня 2011 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_9 залишилася проживати з матір'ю, з відповідачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З висновку органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 12 квітня 2017 року № 233 вбачається, що на засіданні комісії мати дитини ОСОБА_3 повідомила, що не заперечує щодо участі бабусі ОСОБА_6 та дідуся ОСОБА_7 у вихованні внучки. Психологом-консультантом Тернопільської міської психолого-медико-педагогічної консультації ОСОБА_17 проведено бесіду з малолітньою дитиною ОСОБА_3, в ході якої встановлено, що дівчинка рідко спілкується з батьком, частіше бачить бабусю ОСОБА_6, але ці побачення є неприємними для неї. Бабуся шепоче, що забере в Кременець, кричить на маму. Мама не забороняє зустрічатися з бабусею, але дівчинка сама цього не хоче. Бесіда про родину батька та бабусю ОСОБА_6 викликала негативні емоції у дитини, страх перед тим, що хочуть її забрати (а.с.17 зворот).

Аналогічні обставини зазначені і в протоколі Індивідуального діагностичного обстеження від 23 січня 2017 року, зробленим консультант-психологом ОСОБА_17, з якого видно, що мама не забороняє зустрічатись з бабусею, але дівчинка сама не хоче цього. При розмові дитина почувалася тривожно, плакала. Бесіда про родину (батька та бабусю ОСОБА_6) викликала негативні емоції в дитини, страх перед тим, що її хочуть забрати (а.с.48).

Отже, органом опіки та піклування не встановлено факту того, що чиняться бабусі чи дідусю, з боку батька, перешкоди у спілкування з внучкою і про це не заперечила в судовому засіданні і представник третьої особи - служби у справах неповнолітніх і дітей Тернопільської міської ради - Мелех О.Р.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 підтвердив факт побачення внучки з бабусею ОСОБА_6, при цьому не підтвердив того, що будь-ким чинилися перешкоди у їхньому спілкуванні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15, стажист адвоката Рукавця О.В., пояснила, що чула як по телефону, нібито відповідач, відмовляла бабусі у побаченні з внучкою.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що в офісі адвоката чув телефонну розмову, проте з ким не пригадує, але бабусі ОСОБА_6 було повідомлено, що онука поїхала у Львів на танці.

Вказані покази трьох свідків лягли в основі рішення суду першої інстанції, проте вони не підтверджують того, що чинилися перешкоди бабусі та дідусю у спілкуванні з онукою.

Крім цього, ні позивач ОСОБА_6, ні позивач ОСОБА_7 у своїх поясненнях, в судовому засіданні, не підтвердили того факту, що відповідач ОСОБА_3 чинила перешкоди у спілкуванні з онукою, стверджуючи про те, що дитина сама не хотіла довго спілкуватися, лише декілька хвилин, і відмовлялася отримувати від них подарунки.

Як зазначено в характеристиці практичного психолога ОСОБА_12, що ОСОБА_12 поводиться адекватно ситуації, володіє знаннями і навичками культури поведінки. Серед особливостей емоційної сфери слід відмітити підвищену тривожність, яка пов'язана з родиною батька. Під час діагностичної бесіди було з'ясовано, що ОСОБА_12 боїться бабусі, яка обіцяє забрати її в м. Кременець. Цей страх спровокований, зі слів учениці, поведінкою бабусі, яка постійно їй говорить про ймовірність того, що її заберуть від мами. В ході діагностичного обстеження "Моя сім'я" ОСОБА_9 в свою родину включила себе, маму, бабусю та дідуся (батьків мами) і молодшого брата. Про родичів з боку батька було з'ясовано в ході додаткової бесіди. Про них дитина розповідала неохоче, з явною тривогою і страхом. В цілому, емоційний стан задовільний, за умови усунення факторів, які провокують підвищену тривожність і страх (а.с. 47).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12, яка працює практичним психологом Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 16, пояснила, що з вересня 2016 року, систематично. як психолог займається з ОСОБА_9, за проханням матері, оскільки у школі, коли дитина була одна, під час святкування першого дзвоника, дівчинка отримала великий стрес, налякавшись бабусі ОСОБА_6. Під час діагностичних бесід було з'ясовано, що в дитини простежується високий рівень тривожності і страх, які дитина пов'язує з бабусею та дідусем з Кременця. Зі слів учениці, цей страх спровокований поведінкою бабусі, яка постійно їй говорить про ймовірність того, що ОСОБА_9 заберуть від мами. Якщо не усунути вказані стресові фактори, в дитини можуть розвинутися серйозні психологічні розлади.

Дані обставини підтверджуються результатами психологічного обстеження дитини з долученням малюнку, в кольорах та манері якого простежується високий рівень тривожності дитини і страх, який дитина пов'язує з бабусею і дідусем з Кременця.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки належних та допустимих доказів того, що чиняться перешкоди відповідачем ОСОБА_3 у спілкуванні доньки ОСОБА_9 з бабусею та дідусем в судовому засіданні не було здобуто, тому позов є безпідставним.

Крім цього, враховуючи положення Конвенції про права дитини, де передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а тому колегія суддів вважає за доцільне відмовити у даному позові, з врахуванням, в першу чергу, найкращих інтересів дитини, рекомендацій психолога, згідно яких слід усунути фактори, які провокують тривожність і страх дитини, з метою надання можливості в подальшому налагодити відносини позивачам з внучкою.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника ОСОБА_4, що суд не вправі був покладати на неї обов'язок щодо її присутності на побаченнях внучки з позивачами, оскільки вона не була притягнута стороною у даній справі і суд вийшов за межі позовних вимог, порушуючи принцип диспозитивності, передбачений ст.11 ЦПК України, тому заява ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та у її вихованні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак