Справа №471/260/17-ц 10.07.2017 10.07.2017 10.07.2017
Провадження №22-ц/784/1567/17
Справа № 471/260/17-ц
Провадження №22-ц/784/1567/17 Суддя суду 1-ї інстанції - Скарницька І.Б.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

10 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

без участі сторін, належно повідомлених про час та місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

11 квітня 2017 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

14 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,80 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 28 лютого 2017 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 11 751 грн. 28 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 499 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками у сумі 6 614 грн. 51 коп., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3 840 грн. та штрафів - 250 грн. (фіксована частина) і 547 грн. 68 коп. (процентна складова).

Оскільки відповідач порушила умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з неї кредитну заборгованість і судові витрати.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказувала на порушення ПАТ КБ «Приватбанк» строків позовної давності та подала заяву про застосування судом позовної давності.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову Банку.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, посилалась на безпідставність її доводів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено позовну давність.

-2-

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів.

Згідно з умовами даного договору відповідач отримала платіжну картку з встановленим на ній кредитним лімітом у сумі 500 грн., з оплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 31 грудня 2011 року (а.с. 7-14, 67).

Відповідач зобов'язана була щомісячно до 25 числа кожного місяця повертати кредитні кошти та сплачувати проценти за них у розмірі 7% від залишку заборгованості.

-3-

Згідно з розрахунком заборгованості Банку відповідач не виконувала умови договору, внаслідок чого в неї виникла перед ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість станом на 28 лютого 2017 року у сумі 11 751 грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 499 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками у сумі 6 614 грн. 51 коп., заборгованості за пенею та комісією 3 840 грн. та штрафів - 250 грн. (фіксована частина) і 547 грн. 68 коп. (процентна складова).

Згідно з витягом з особового рахунку ОСОБА_3 останній платіж на погашення кредиту вона здійснила 23 вересня 2008 року.

Згідно наданого суду апеляційної інстанції витягу з програмного комплексу, строк дії платіжної картки закінчився 31 грудня 2011 року. Нову картку відповідач не отримувала.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо місячних платежів почався після несплати відповідачем чергового платежу (23 вересня 2008 року), а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту 31 грудня 2011 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за договором щодо повернення суми кредиту, однак на момент звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, а саме 11 квітня 2017 року, трирічний строк щодо стягнення тіла кредиту та відсотків і річний строк щодо стягнення неустойки, в межах яких Банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити, а рішення Братського районного суду Миколаївської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова