Справа № 214/1956/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12 липня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Євтушенка О.І.,
за участю: секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою 31.03.2017 року, в якій просили суд стягнути з ОСОБА_3 на їх користь моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, а саме 5000 грн. на користь ОСОБА_1, 3000 грн. на користь ОСОБА_2
Предявлені вимоги позивачі мотивували наступним. 08.11.2015 року о 16.35 год. на автодорозі на перехресті вул. Рязанова вул. Якіра в м. Кривому Розі Дніпропетровської області за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 відбулася ДТП, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у виникненні ДТП постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2016 року за ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_3
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 зазнав емоційного стресу, був позбавлений можливості користуватись належним йому автомобілем, який, перш за все, він використовував в робочих цілях. Крім того, обставини пригоди вплинули на стан його здоровя, життєвий графік, викликали ряд проблем матеріального характеру, змусили змінити звичний для нього образ життя. З урахуванням обсягу та глибини моральних страждань, рівня вини ОСОБА_3 у виникненні ДТП, розмір спричиненої йому моральної шкоди оцінив в 5000 грн.
Предявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 посилався на те, що він, будучи батьком потерпілого ОСОБА_1 та власником автомобіля НОМЕР_2, в результаті ДТП переніс сильні душевні хвилювання за фізичний та емоційний стан його сина, що спричинило виникнення сильного головного болю та підвищеного тиску. Крім того, спричинення ушкоджень належному йому автомобілю унеможливило використання його тривалий час, через що він та члени його сімї вимушені були користуватись громадським транспортом та змінити звичний для них спосіб життя. За вказаних обставин розмір моральної шкоди оцінив в 3000 грн.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник адвокат ОСОБА_4 не зявились, повідомлені належним чином. Згідно клопотання позивачі просили справу розглянути за їх відсутності, предявлені вимоги підтримали, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, повідомлений належним чином своєчасно та у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленнями про вручення повісток про виклик до суду. Заяв, заперечень на адресу суду від нього не надходило.
Оцінюючи характер процесу, предмета розгляду, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку згідно ст.224 ЦПК України з урахуванням згоди позивачів, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.3,11,15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях.
Судовим розглядом встановлено, що 08.11.2015 року близько 16.35 год. в м. Кривому Розі на перехресті вул. Рязанова вул. Якіра, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїхав на перехрестя на червоний сигнал світлофору, внаслідок чого сталося зіткнення з рухаючимся ліворуч на основний зелений сигнал світлофору автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2016 року, якою скасовано постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.11.2016 року (а.с.7-10), ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, а тому факт завдання шкоди позивачу ОСОБА_1 як потерпілому в ДТП з вини ОСОБА_3 не потребує окремого доказування.
Положеннями ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ 283035 (а.с.11), власником автомобіля НОМЕР_2, є ОСОБА_2
Однак, як вбачається з обсягу наявних доказів, не дивлячись на те, що на момент ДТП ОСОБА_2 ні пасажиром, ні водієм не був, тобто статусу учасника пригоди не мав, проте будучи володільцем транспортного засобу, пошкодженого ОСОБА_3, визнаного судом винним, що має силу преюдиції в рамках вирішення даного спору, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_2 як особа, якій ДТП спричинено матеріальну шкоду, також має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог ст.23 ЦК України.
Розмір компенсації моральної шкоди позивачам суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках.
Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу ОСОБА_1, суд виходить з меж предявлених ним позовних вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, ОСОБА_1 дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_3 на його корить моральної шкоди в розмірі 3000 грн.
Виходячи з обсягу спричиненої позивачеві ОСОБА_2 моральної шкоди та її обґрунтування, суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_2 безпосереднім учасником ДТП не був, в розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 як потерпіла сторона участі не приймав, а тому з огляду на спричинення йому моральної шкоди виключно як власникові пошкодженого транспортного засобу суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь 1500 грн.
Саме такий розмір компенсації моральної шкоди позивачам суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості.
Згідно встановленого ч.3 ст.10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Так, доводи позивача ОСОБА_1 стосовно його моральних страждань, викликаних неможливістю тривалий час використовувати автомобіль в цілях роботи, а також необхідність проходження медичних обстежень після ДТП, суд оцінює критично та залишає поза увагою в силу їх недоведеності, оскільки будь-яких доказів, які б свідчили про дійсність трудової діяльності позивача, повязаної з використанням транспортного засобу, а також проходженням обстежень в медичних закладах, отримання тілесних пошкоджень в результаті ДТП позивачем не надано, чим не дотримано вимог ч.1 ст.60 ЦПК України.
Суд також критично ставиться до доводів позивача ОСОБА_2, які стосуються погіршення стану його здоровя в результаті моральних переживань та емоційної напруги (головні болі, підвищення тиску) з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами, які б свідчили про дійсність таких ускладнень в стані здоровя ОСОБА_2 та необхідність його звернення до лікарні, вживання медичних препаратів за призначенням.
Разом з тим, сам по собі факт притягнення особи до адміністративної відповідальності та визнання його винним є правовою підставою для відшкодування шкоди, однак не впливає на визначення її розміру.
З огляду на викладене суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384 грн., а на користь ОСОБА_2 320 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1,2) пропорційно частині задоволених вимог (відповідно 60 % та 50 %).
Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 16, 57, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218, 223-226, 294, 296 ЦПК України,суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, 1500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, судовий збір в розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, судовий збір в розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.
В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст..229 ЦПК України протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Суддя Євтушенко О.І.