Справа № 720/1720/17
Провадження № 2/720/917/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Факащук А.П.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району Чернівецької області та третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 04 березня 1999 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/5 частку домоволодіння, яке розташоване по вул. М. Грушевського (колишня Фрунзе), № 61 в с. Маршинці Новоселицького району. Спадщину після його смерті як спадкоємець за законом першої черги прийняла його дружина ОСОБА_6, яка 23 вересня 2015 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 2/5 частки спадкового домоволодіння. Він як спадкоємець по заповіту своєчасно прийняв спадщину. Однак, оскільки спадкодавці не отримали при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 2/5 частки домоволодіння в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності.

Треті особи без самостійних вимог, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявились без поважних для суду причин.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до довідки ОСОБА_3 сільської ради Новоселицького району № 1373 від 21 грудня 2016 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по вул. М. Грушевського (колишня Фрунзе), № 61 в с. Маршинці Новоселицького району відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали пятеро осіб, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/5 частці домоволодіння.

Житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння, побудовані до 1989 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровані в ОСОБА_3 сільській раді в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роки особам на праві спільної сумісної власності.

Після смерті 04 березня 1999 року ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/5 частку вказаного домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого.

Зі змісту ст. 548 ЦК УРСР вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частиною другою даної статті передбачено, що зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним або протягом шестимісячного терміну після його смерті проживав у спадковому домоволодінні.

З свідоцтва про одруження серії ЯТ № 301625 від 18 листопада 1952 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_6.

З свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1893860 від 16 лютого 1963 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_5 був батьком позивача ОСОБА_2.

З довідки ОСОБА_3 сільської ради № 1383 від 22 грудня 2016 року вбачається, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_5 та протягом шестимісячного терміну після його смерті у спадковому домоволодінні були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_2.

Матеріалами справи встановлено, що протягом шестимісячного терміну після смерті ОСОБА_5 жоден з його спадкоємців не відмовився від прийняття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті ОСОБА_5 як спадкоємці по закону першої черги по 1/10 частці домоволодіння своєчасно прийняли його дружина та син, які на час та після смерті спадкодавця проживали у спадковому домоволодінні, чим фактично вступили у володіння та користування спадковим майном.

Твердження представника позивача про те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла тільки його дружина ОСОБА_6 є безпідставним та суперечать дослідженим судом доказам.

23 вересня 2015 року ОСОБА_6 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на 3/10 частки вказаного домоволодіння, а саме на 1/5 частку домоволодіння, яка належала їй як члену колишнього колгоспного двору та на 1/10 частку майна яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_7.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до заповіту, який був складений 24 червня 1999 року та посвідчений секретарем Маршинецької сільської ради Новоселицького району, спадкодавець ОСОБА_6 заповіла позивачу ОСОБА_2 все своє майно.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 позивач прийняв своєчасно, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Однак, у звязку із смертю спадкодавці та відсутністю за нею правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 та за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_6, спадщину після їх смерті прийняв своєчасно, інших спадкоємців немає, то право власності на домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування.

На підставі ст.ст. 328, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 2/5 частки домоволодіння, яке розташовано по вул. М. Грушевського (колишня Фрунзе), № 61 в с. Маршинці Новоселицького району Чернівецької області та складається з житлового будинку літера «А», літніх кухонь літера «Б», «В», гаража літера «Д», сараїв літера «Е», «Є», «Ж», вбиральні літера «З», огорожі № 1,2, колодязів № 4,5 та вигрібної ями № 6, а саме на 1/10 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_5 та на 3/10 частки домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицький райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: