РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Божко В.В.

за участю секретаря Гайфутдінової Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2017 р. позивач ПАТ КБ ПриватБанк - звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту б/н від 08.11.2012 року. Відповідно до умов договору позивачем був наданий кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем своєчасно було виконано свій обовязок надати кредитні кошти. Однак відповідачем було порушено зобовязання, встановленні умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, у наслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 31.08.2017 р. заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору складає 82 158,42 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 82 158,42 грн., також судові витрати у розмірі 1600 грн.

Представник позивача до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, порядок прийняття і наслідки ухвалення заочного рішення представнику позивача відмові та зрозумілі.

Відповідач до судового засідання не зявився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У позовній заяві ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначено, що 08.11.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір №б/н. Відповідно до цього договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил Надання банківських послуг.

Позивач стверджує, що при укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання однієї сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач зазначає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в розмірі та на умовах, встановлених договором. На даний час Відповідач ухиляється від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням норм законодавства та законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Однак, всупереч нормам законодавства, Позивачем не був наданий оригінал чи належним чином завірена копія договору № б/н від 08.11.2012 року. Копія витягу з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 надана до суду разом з позовною заявою, не може розглядатися в якості кредитного договору.

Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на Відповідача, а також вони не підписані Відповідачем, що свідчить про те, що вони на Відповідача не розповсюджуються.

Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Верховного суду України відображеною в постанові №6-16цс15 від 11.03.2015р. відповідно до якої «Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.»

Таким чином факт укладання договору № б/н від 08.11.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 судом не встановлений.

Крім того, шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. І обовязок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ним виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів.

Відповідно до частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Однак ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позовній заяві чи іншим чином не надав доказів отримання готівки чи будь-якого іншого використання кредитних коштів ОСОБА_1 У позовній заяві Позивач не вказує номеру картки та номеру рахунку, з якого були отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали бути повернені. Відсутнє таке посилання і в доданому до позову розрахунку заборгованості. Крім того, Позивачем не надано виписки з банківського рахунка Відповідача.

Як зазначено в ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається з матеріалів справи, волевиявлення ОСОБА_1 на отримання кредитних коштів відсутнє. Оскільки він не надавав банку заявку на отримання кредитного ліміту, а у анкеті-заявці про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що була надана до суду разом з позовною заявою, в графі «Бажаний кредитний ліміт» Відповідачем не було зазначено жодних відомостей.

Між тим, розрахунки заборгованості за договором №б/н від 08.11.2012 року надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки Банком не доведено факту укладення договору №б/н від 08.11.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАБАНК» та ОСОБА_2

Крім того, розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Більше того, такі розрахунки суперечать ч. 2 ст. 258 ЦК України, де передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає позов необґрунтованим, недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 629, 1048, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий -