Справа № 500/2070/17
Провадження № 2/500/2071/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача Ізмаїльської міської ради - Скоморохової К.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить суд визнати за ним як за спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у 1998 року померла ОСОБА_7. Після її смерті ОСОБА_7 залишилося спадкове майно у вигляді 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, які належали їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою 29.01.1991 року. Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 стала її дочка ОСОБА_6, яка спадщину прийняла фактично, оскільки проживала разом зі спадкодавцем та вступила у володіння, управління спадщиною. ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6. Спадкоємців за законом першої, другої, третьої черги після її смерті не було. Заповіт за життя ОСОБА_6 не залишила. Після її смерті ніхто не звертався до нотаріуса з приводу оформлення спадщини. Позивач зі смерті матері ОСОБА_8 - ОСОБА_7, приблизно з лютого 1999 року, жив разом зі ОСОБА_8 однією родинною, як брат з сестрою. Вона жила у частині його будинку. Їй тяжко було обслуговувати себе, заробітку у неї не було, вона часто хворіла. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, побут, права та обов'язки. Позивач доглядав її та хоронив. У зв'язку з чим, вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги та таким, що спадщину прийняв шляхом проживання зі спадкодавцем за однією адресою. На його звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_8, нотаріусом було йому відмовлено у зв'язку з тим, що не підтверджений родинний зв'язок зі спадкодавцем та відсутні докази прийняття ним спадщини.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_5, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ІМР є неналежним відповідачем по справі. Також представник відповідача зазначив, що не може бути визнаний факт проживання однією сім'єю осіб, одна з яких знаходиться у зареєстрованому шлюбі.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_9 (родичка сторін по справі), ОСОБА_10 (сусідка), ОСОБА_11(знайома померлих), які пояснили, що дійсно ОСОБА_1 протягом тривалого часу, багато років, на день смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, постійно проживав разом зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 проживала в частині будинку позивача. Вона не могла сама себе обслуговувати. Позивач доглядав та хоронив її. Вони разом управляли господарством, здійснювали покупки, ходили на ринок, тощо, мали спільний бюджет. Позивач сплачував платежі та здійснював ремонтні роботи в будинку. Вони проживали як брат та сестра. ОСОБА_12 проживала на амметр смерті разом із своєю матір'ю ОСОБА_7, доглядала за домом після смерті матері. Та через деякий час після смерті матері ОСОБА_6

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29.01.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Єфимовою Т.І. в реєстрі №241, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №59/85 від 21.02.1991р., ОСОБА_14 належить 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» №57 від 19.02.2016 року вулицю «Железнякова» перейменовано у вулицю «Телеграфна».

Вказане також вбачається із листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №908 від 06.07.2017р.

Згідно актового запису про смерть №530 від 17.05.1996р. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Як вбачається із вказаного актового запису, його було отримано ОСОБА_15.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину.

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_7 стала її дочка ОСОБА_6, що підтверджено свідоцтвом про її народження, та яка спадщину прийняла фактично, оскільки проживала разом зі спадкодавцем за однією адресою, вступила в управління, володіння спадковим майном, але юридично свої прав на спадщину за життя не оформила.

Згідно довідки №580 від 30.05.2017р. КП ІМР «Житсервіс» ОСОБА_6 проживала разом із своєю матір'ю ОСОБА_7 з 1996р. по 2005р. за адресою: АДРЕСА_4

Згідно листа державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. за №724/01-16 від 03.06.2017р. після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_7 заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалося.

Відповідно до актового запису про смерть №22 від 06.01.2005р. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Після смерті ОСОБА_6, згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно листа державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. за №724/01-16 від 03.06.2017р. після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалося.

Спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України після смерті ОСОБА_6 став позивач ОСОБА_1, який спадщину прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою.

На звернення позивача до державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, письмовою відповіддю нотаріуса за №91/01-16 від 11.07.2017р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 на 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1,у зв'язку з тим, що не підтверджений родинний зв'язок зі спадкодавцем та відсутні докази прийняття ним спадщини.

Якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 N 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі N6-3629св10).

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту проживання з спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини необхідно ОСОБА_1 для подальшої реалізації спадкового права після смерті ОСОБА_8.

Так, факт проживання позивача з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за адресою: АДРЕСА_1, протягом п'яти років до часу відкриття спадщини, день її смерті, підтверджують допитані в судовому засіданні свідки та зібрані у справі докази, їх належна оцінка.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, судом встановлено, що позивач, який є спадкоємцем за законом четвертої черги, проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у період часу з 01.02.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_5, спадщину після померлої прийняв шляхом проживання разом зі спадкодавцем за однією адресою, осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця немає, інших спадкоємців немає, з огляду на встановлене позивач обґрунтовано вимагає визнання за ним права власності на спадкову власність.

При цьому, безпідставними є твердження представника відповідача, що не може бути визнаний факт проживання однією сім'єю осіб, одна з яких знаходиться у зареєстрованому шлюбі, з огляду на те, що вказане обмеження стосується лише визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу співмешканців, та не стосується членів сім'ї, які проживали як брат та сестра.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт проживання однією родинною як брат та сестра ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем - ОСОБА_17, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у період часу з 01.02.1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_18 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_17, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 2/5 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.07.2017р.

Суддя: А.С.Адамов