АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7761/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1355/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар : Борщ А.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» ( надалі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди в звязку із ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 1997 року та звільнений у 2006 р. у звязку із виходом на пенсію. Внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах отримав професійне захворювання легенів та часткову втрату професійної працездатності у розмірі 25 %, при переогляді встановлено -30% та 3 група інвалідності. Через втрату працездатності зазнає фізичних та моральних страждань, потребує постійного медикаментозного лікування, у звязку із чим, просив суд стягнути на його користь з відповідача у відшкодування 275000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що факт спричинення моральної шкоди позивачем недоведений. Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач працював на інших підприємствах. Крім того, зазначив, що позивач при прийомі на роботу був обізнаний із впливом шкідливих факторів виробництва та усівомлював можливість ушкодження здоровя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню знаступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 працював з 06 травня 197 р. по 02.03.2006 р. у небезпечних та шкідливих умовах шахти «Леніна» ВАТ «КЗРК», зараз - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» ( а.с.15-19).

Висновком Українського НДІ промислової медицини 02 березня 2006року ОСОБА_4 встановлено хронічне професійне захворювання обструктивне захворювання легенів І-ІІст. ( а.с.5).

По факту професійного захворювання проведено розслідування, про що складений акт від 22 березня 2006 року, у п.п.12,17 зазначено, що позивач ОСОБА_4 працював у в умовах впливу шкідливих факторів запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала гранично допустиму концентрацію ( а.с.6).

У п. 19 вказаного акту зазначено, що враховуючи роботу позивача впродовж 8 років 8 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, посадовими особами, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановлено адміністрацію шахти імені Леніна ВАТ «КЗРК».

Висновком МСЕК від 07.04.2006 року позивачу ОСОБА_4 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 25% безстроково за професійним захворюванням, хронічного обструктивного захворювання легенів, при повторному переогляді 04.09.2008 року втрата працездатності змінена до 30% та встановлена третя група інвалідності (а.с.8).

Згідно виписних епікризів позивач протягом тривалого часу перебув на стаціонарному лікуванні в Українському науково дослідному інституті промислової медицини де проходив курс лікувальння ( а.с.9-13).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 22 березня 2006 року причиною професійного захворювання позивача є тривала робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які виникли в результаті порушення керівництвом відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.19 зазначеного акту, відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_4, зокрема адміністрація шахти ім..Леніна ВАТ «Кривбасзалізрудком», де він працював.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком», в частині праці позивача на інших підприємствах із дією шкідливих факторів виробництва, оскільки не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не приймаються колегією суддів до уваги.

Враховуючи викладене, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано до суду доказів того, що відповідач є винним в отриманні ним професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання ПАТ «Кривабасзалізрудком» на те, що Позивач працював у шкідливих та небезпечних умовах праці не тільки на ПАТ «Кривбасзалізрудком», а й на інших підприємствах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані фактичні обставини прийняті до уваги судом першої інстанції при визначені розміру стягнутої моральної шкоди.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується і з висновками суду першої інстанції в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача та, відповідно, відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині з наступних підстав.

Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено у відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини справи, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності, які згідно висновку МСЕК 30%, встановлено третю групу інвалідності, загальний стаж роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 8 років 8 міс.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: