Справа № 133/1866/14-ц Провадження № 22-ц/772/2065/2017Головуючий в суді першої інстанції Сорока Д. В.
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Сопруна В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., представника позивача ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» Кудельського А.А., представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» Бевза І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» Кудельського Андрія Анатолійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року,

встановила:

ТОВ Лізингова компанія «Інтелект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Інтелект" та ОСОБА_3 15 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області Кондратьєвим В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №795.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 02 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект " було укладено договір позики, згідно із яким ОСОБА_3 надала ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект" позику у грошові формі в сумі 500000 грн. На виконання забезпечення вказаного договору позики між ТОВ "Лізингова компанія" Інтелект " та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки від 13 лютого 2008 року.

Згідно п.п 1.2 пункту 1.1. договору про іпотеку предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди, а саме нежитлова будівля універмагу "Ювілейний " літера "А" з прибудовою площею 1586,4 кв.м, будівля складу господарських товарів літера "Г" площею 93.9 кв.м, будівля складу "Д" площею 123.2 кв.м, будівля автомобільної пожежної частини літера "Ж" площею 250,1 кв.м. під номером АДРЕСА_1.

15 квітня 2008 року між ТОВ "Лізингова компанія " Інтелект " та ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя , згідно з пунктом 1 якого ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект " передає, а ОСОБА_3 набуває право власності на вищезазначені об'єкти нерухомості.

Вважало, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 квітня 2008 року укладений з порушенням вимог підпункту 5.5.1. пункту 5.5. укладеного між позивачем та відповідачем договору іпотеки від 13 лютого 2008 року та частини 1 статті 35 і частини 3 статті 37 Закону України "Про іпотеку" в редакції, чинній на момент укладання спірного договору.

Зокрема, в порушення вимог закону та умов договору ОСОБА_3 не надсилала позивачу будь-яких письмових вимог про усунення порушених зобов'язань за договором іпотеки або договором позики,чим позбавила ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект " можливості задовольнити її вимоги без звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом повернення їй отриманих в позику коштів.

Крім того , вартість об'єктів нерухомості, які були предметом іпотеки і перейшли у власність ОСОБА_3 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 квітня 2008 року визначалась відповідно до відомостей, викладених в довідці-характеристиці, виданій бюро технічної інвентаризації, а не на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача, так як балансова вартість переданих ОСОБА_3 об'єктів значно перевищувала ту, яка була зазначена в довідці БТІ. Це призвело до того, що Лізингова компанія "Інтелект " не отримала від ОСОБА_3 суму коштів, що перевищувала 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що складає 10315000 грн.

Зазначені порушення при укладанні спірного договору були виявлені позивачем в січні 2014 року в особі нового учасника та керівника товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Інтелект", що зумовило пред'явлення позову до суду лише в травні 2014 року.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору особа на стороні відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія « Інтелект» та ОСОБА_3 15 квітня 2008 року , посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» Кудельський Андрій Анатолійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 липня 2007 року між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем товариством з обмеженою відповідальність "Лізингова компанія "Інтелект" було укладено договір позики, згідно із яким відповідач ОСОБА_3 надала позивачу позику у грошовій формі в сумі 500000,00 грн. для господарських потреб ( а.с.5 ).

Згідно із підпунктом 4.2.2. пункту 4 цього договору позивач зобов'язався своєчасно сплатити позику у порядку, передбаченому цим договором, і погасити заборгованість за позикою перед відповідачем до 15 лютого 2008 року включно готівковими коштами.

13 лютого 2008 року на забезпечення виконання вказаного договору позики між позивачем ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект " та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки ( а.с.8 ).

Згідно із підпунктом 1.2. пункту 1.1. договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди, а саме: нежитлова будівля універмагу "Ювілейний" літ. "А" з прибудовою площею 1586,4 кв.м., будівля складу господарських товарів літ "Г" площею 93,9 кв.м., будівля складу "Д" площею 123,2 кв.м., будівля автомобільної пожежної частини літ "Ж" площею 250,1 кв.м., під номером АДРЕСА_1.

В підпункті 5.5.1. пункту 5.5. договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов'язань за цим договором або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, іпотекодержателю передається право власності на предмет іпотеки. В даному випадку іпотекодавець та іпотекодержатель укладають договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню.

Станом на 15 лютого 2008 року включно позивач свої зобов'язання перед відповідачем за договором позики не виконав та надану у грошовій формі в сумі 500 000,00 грн. позику відповідачу не повернув.

15 квітня 2008 року між позивачем ТОВ "Лізингова копанія "Інтелект" та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно із пунктом 1 якого позивач передав, а відповідач набув право власності на вищезазначені об'єкти нерухомості, а саме: нежитлову будівлю універмагу "Ювілейний " літера "А" з прибудовою площею 1586,4 кв.м, будівлю складу господарських товарів літера "Г" площею 93.9 кв.м, будівлю складу "Д" площею 123.2 кв.м, будівлю автомобільної пожежної частини літера "Ж" площею 250,1 кв.м під номером АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 795. За змістом пункту 4 договору про задоволення вимог іпотекодержателя вартість об'єктів нерухомості, яка визначена відповідно до довідки-характеристики ВООБТІ від 29 січня 2008 року за № 94, становить 390 180,00 грн.( а.с. 9).

14 липня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 185 000 доларів США строком до 11 липня 2018 року.

На забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору 15 липня 2008 року між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала в іпотеку банку вищезазначені об'єкти нерухомості, які належали останній на підставі оскаржуваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, при цьому позивачем пропущено строки позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

В силу змісту частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" (в редакції чинній на момент укладання спірного договору) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

У відповідності до частини 3 статті 37 цього Закону іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, і у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечення іпотекою вимог іпотекодержателя, є підставою для визнання спірного договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріали справи містять копії документів на підставі яких 15 квітня 2018 року було посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровим № 795, а саме вимогу про усунення порушення (т. 2 а.с. 52), які повністю спростовують твердження позивача про їх відсутність, та як наслідок, невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та підпункту 5.5.1 п. 5.5 договору іпотеки від 13.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект».

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що порушення при укладенні оскаржуваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 квітня 2008 року вимог ч. 3 ст. 37 чинного на той час Закону України «Про іпотеку», є підставою для визнання спірного договору недійсним.

Разом з тим, з урахуванням досліджених статутних документів та протоколу № 3-2008 від 19 лютого 2008 року встановлено, що лише ОСОБА_3, як єдиний учасник ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект», приймала одноосібні рішення про підписання договору іпотеки майна цього товариства або будь-якого іншого договору та надавала повноваження на їх підписання тогочасному директору ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» Покотицькій Т.М. і вона ж як фізична особа дала довіреність на підписання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» та ОСОБА_3 від 15 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 795, своєму батьку - ОСОБА_8

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

В поданій позовній заяві позивач зазначає, що порушення, які мали місце при укладанні спірного договору були виявлені в січні 2014 року новим учасником та керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Інтелект", що зумовило пред'явлення позову до суду лише в травні 2014 року.

Однак, такі посилання не свідчить про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позовної давності оскільки зміна учасника чи керівника товариства не свідчить про збільшення прав юридичної особи, які вона мала до відповідних змін, включаючи і право на позов, а також обчислення строків позовної давності.

Оспорюваний договір було укладено 15 квітня 2008 року і на момент зміни учасників та керівників ТОВ "Лізингова компанія "Інтелект" останнє не порушувало питання про визнання його недійсним.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» поважних причин пропуску позовної давності для пред'явлення вимоги про визнання недійсним договору.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки особи, яка бере участь у справі (ст. 27 ЦПК), а також іншими правами, визначеними процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

З урахуванням визнання ОСОБА_3 позовних вимог ТОВ «Лізингова компанія «Інтелект» про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а також того, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», яке в майбутньому може мати майнові вимоги до відповідача у справі з огляду на укладені 14 липня 2008 року між ними генеральну кредитну угоду № 16 та витікаючий з неї договір іпотеки № № 010/03-11/402 від 15 липня 2008 року, предметом якої є належне ОСОБА_3 згідно оспорюваного договору нерухоме майно, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про сплив трирічного строку позовної давності оскарження договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 квітня 2008 року, про що заявлено ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» у їх письмових запереченнях, що і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про порушення норм матеріального і процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи, а зазначені в ній доводи необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та постановив законне і обґрунтоване рішення відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України.

Відповідно до ст .308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Інтелект» Кудельського Андрія Анатолійовича відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: