н/п 2/490/4175/2017 Справа № 490/3059/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2017 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Кваші С.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади, -

ВСТАНОВИВ :

06 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про стягнення моральної шкоди в розмірі 7001 грн. 00 коп., заподіяної внаслідок бездіяльності Центрального відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївської області при розслідуванні кримінальної справи № 10010062 стосовно таємного викрадення належного йому майна.

В обґрунтування позову вимог посилався на те, що в період з 17 по 18 вересня 2009 року в приміщення належної йому майстерні з виготовлення пам'ятників по вул. Веселинівська, 47 в м. Миколаєві було скоєно крадіжку належного йому майна невстановленою особою. За фактом скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України 25 січня 2010 року Центральним РВ було порушено кримінальну справу, але в звязку з тим, що осіб, які скоїли злочин, встановити не вдалося, постановою провадження у справі було зупинено, а з 30 липня 2012 року взагалі по справі не проводиться жодних заходів щодо розкриття даного злочину.

Після прийняття ЗУ Про нацональну поліцію , він звернувся з відповідною заявою до начальника Центрального відділу поліції, на що 10 березня 2017 року отримана відповідь за № Щ-01/50-17 про те, що кримінальна справа № 10010062 від 25.01.2010 року перебуває в архіві слідчого відділу і станом на час розгляду заяви слідчого за цими матеріалами не призначено.

Оскільки працівниками поліції взаглі не виконуються свої обовязки щодо розкриття злочинів та установлення осіб, винних в скоєнні злочину, йому завдані моральна шкода, яку повинна відшкодувати держава і компенсацію якої він оцінює у розмірі завданих злочином майнових збитків.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідач ДКС України в судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав письмові заперечення , заперечував проти задоволення позову .

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

За заявою позивача 25 січня 2010 року було порушено кримінальну справу по факту тайного викрадення його майна на суму 4944 грн. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

28 січня 2010 року винесено Постанову про визнання ОСОБА_1 потерпілим, ним самим подано позовно заяву в якості цивільного позивача , за цією кримінальною справою ОСОБА_1 визнаний цивільним позивачем на суму 7001 грн.

Після проведення всіх можливих слідчіх дій та доручення працівникам СКР Центрального РВ на проведення оперативно-розшукових заходів з метою встановлення особи, яка вчинила вищевказане кримінальне правопорушення.

30 липня 2012 року слідчим СВ Центрального РВ було винесено постанову про призупинення досудового розслідування.

На теперішній час матеріали кримінальної справи перебувають в архіві СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області, слідчого за вказаними матеріалами не призначено.

Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди з підстав, передбачених ст. ст. 3,22, 41 , 56 ОСОБА_2 України, ст. 19 ЗУ Про національну поліцію Позивач зазначає, що на його думку, не розкриття викрадення належного йому майна завдало йому моральні страждання та душевні хвилювання внаслідок неможливості реалізації своїх прав на захист майна, в передбачений ОСОБА_2 та законами України спосіб.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_2 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується. Згідно ст. 56 - Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст.3,15,16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, може бути, зокрема відшкодування моральної ( немайнової) шкоди.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог діючого Законодавства України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

В справі відсутні як докази незаконності у бездіяльності та наявності винних дій посадових осіб Центрального ВП , які вплинули на не розкриття скоєного по відношенню до позивача злочину та не встановлення причетних до його скоєння осіб, так і докази завдання саме діями чи бездіяльністю працівників поліції моральних страждань ОСОБА_1 .

За такого, не має підстав і для задоволення позовних вимог на підставі ст. 56 ОСОБА_2 України .

Крім того, суд враховує, що у випадку такої бездіяльності органу досудового розслідування позивач, як потерпіла особа, має право на оскарження в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді.

На підставі вищевикладеного , суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.