У х в а л а

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 серпня 2017 року, клопотання про зупинення виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Подільський районний суд м. Києва рішенням від 7 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, позовні вимоги ПАТ «Банк Національний кредит» задовольнив: зобов'язав ОСОБА_4 повернути банку грошові кошти в розмірі 10 тис. 825 грн 10 коп., отриманих за договором про внесення змін до договору банківського вкладу.

Суд стягнув з ОСОБА_4 487 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 серпня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року залишила без змін.

2 листопада 2017 року ОСОБА_4, за дорученням якого діє ОСОБА_7, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 серпня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня, 21 червня і 19 липня 2017 року та постанову Вищого господарського суду України від 15 листопада 2016 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказану норму матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положенням пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 серпня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про те, що договір від 4 червня 2015 року про внесення змін до договору банківського вкладу (укладеного між позивачем та відповідачем) є нікчемним з підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою банк відмовився від власних майнових вимог, що потягло за собою необґрунтовану виплату ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 10 тис. 825 грн 10 коп., які він повернути добровільно відмовився, а тому такі кошти підлягають стягненню з нього у судовому порядку.

Разом з тим у судових рішеннях від 18 січня і 19 липня 2017 року, 15 листопада 2016 року, наданих заявником для порівняння, суди касаційної інстанції погодились з висновками судів про відсутність правових підстав вважати оспорювані правочини нікчемними з підстав, передбачених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та, відповідно, зобов'язання відповідачів повернути грошові кошти (виплачені їм без перерахунку нарахованих за зниженою відсотковою ставкою процентів) з огляду на те, що виплата банками відсотків за користування депозитами у розмірах, передбачених депозитними договорами, є належним виконанням банками своїх зобов'язань за депозитними договорами і не може вважатись відмовою банків від власних майнових вимог.

У наданій для порівняння ухвалі від 21 червня 2017 року суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для зобов'язання відповідача повернути банку кошти з огляду на те, що банк не має будь-яких майнових вимог до вкладника, оскільки за договором банківського вкладу саме на банк покладається обов'язок з виплати вкладнику коштів; при цьому проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, дає підстави для висновку про те, що суди касаційної інстанції неоднаково застосували пункт 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Однак Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року вже сформулював правовий висновок про те, що внесення змін до договору банківського вкладу, згідно з якими банк відмовляється від застосування зниженої процентної ставки при достроковій виплаті вкладу на вимогу вкладника, є відмовою банку від власних майнових вимог. Правочин щодо незастосування банком перерахунку нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою спричиняє необґрунтовану виплату грошових коштів, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить ознаки нікчемного правочину та вимагає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ухвала суду касаційної інстанції від 2 серпня 2017 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року (№6-881цс17).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича до ОСОБА_4 про зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 серпня 2017 року відмовити.

Клопотання про зупинення виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 7 липня 2016 року залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М.Сімоненко