Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2998/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

20 листопада 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання права на користування жилим приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення, зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 16 травня 2017 року звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання права на користування жилим приміщенням, вселення, зобовязання не чинити перешкоди.

В своїй позовній заяві посилалася на те, що з 1997 року проживала однією сімєю з ОСОБА_1, в 2006 році було придбано житловий будинок в м. Полтаві по вул. Кагамлика, 4, де почали проживати з відповідачем.

Також вказувала, що в 2007 році з відповідачем зареєстрували шлюб, а в 2010 році вона зареєструвала своє постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також позивач посилалася на те, що в лютому 2017 року дізналася про наявність судового рішення від 09 лютого 2017 року про розірвання шлюбу, відповідач почав вимагати, щоб залишити місце проживання в будинку по вул. Кагамлика, 4 в м. Полтаві.

Вказувала, що 14 березня 2017 року виявила, що відповідач змінив замки в будинку, не впускав до будинку та повідомив, що відмовляється надати, навіть, особисті речі.

Просила суд визнати за нею право користування будинком № 4 по вулиці Кагамлика в м. Полтаві, вселити до будинку та зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні ним.

Відповідач ОСОБА_5 15 червня 2017 року подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку.

Посилався на те, що є власником будинку № 4 по вул. Кагамлика в м. Полтаві, шлюб з позивачем ОСОБА_1 розірвано, вона зареєстрована в будинку з 03 жовтня 2010 року.

Вказував, що 22 лютого 2017 року за домашньою адресою в будинку № 4 по вулиці Кагамлика в м. Полтаві виявив зникнення металевого сейфу з особистими документами, грошовими коштами, звернувся до правоохоронних органів, відповідна інформація внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначав, що подальше проживання ОСОБА_1 в будинку створює загрозу його життю та здоровю, збереженню майна, остання вчиняє сварки.

Просив суд виселити ОСОБА_1 з житлового будинку в м. Полтаві по вул. Кагамлика, 4 та зняти її з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач та представники позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення первісного позову та повністю підтримала зустрічну позовну заяву ОСОБА_5

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 07 грудня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року, яке вступило в законну силу.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_5 відповідно до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2006 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями в місті Полтаві по вулиці Кагамлика, 4.

Позивач ОСОБА_1 з 03 грудня 2010 року у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 по вул. Кагамлика, 4 м. Полтава.

Відповідно до норм ст. 116 ЖК України, на яку як на підставу своїх позовних вимог посилається відповідач ОСОБА_5, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, у тому числі колишніх, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ (поліції), адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Звертаючись до суду з відповідним зустрічним позовом, відповідач ОСОБА_5 не надає до суду жодних доказів на підтвердженні тієї обставини, що позивач ОСОБА_6 допускала систематичне порушення правил співжиття, а також того, що до неї вживалися заходи попередження, які не дали позитивних результатів.

Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що позивачем ОСОБА_1 було викрадено у ОСОБА_5 значну суму грошових коштів, документи, не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, зазначені обставини не є такими, що встановлені вироком суду, який набрав законної сили.

Внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України не є доказом наявності протиправної поведінки ОСОБА_1

Натомість, за нормами статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

На підставі викладеного, оскільки в судовому засіданні не встановлено жодних правових підстав для виселення позивача ОСОБА_1 з будинку по вул. Кагамлика, 4 в м. Полтаві, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_5 категорично заперечує проти того, щоб позивач ОСОБА_1 проживала в будинку по вул. Кагамлика, 4 в м. Полтаві. Останній за участі співробітників поліції категорично відмовився допускати ОСОБА_1 не тільки до будинку, але на територію домоволодіння, оспорюючи навіть право позивача забрати особисті речі з будинку.

Такі дії відповідача ОСОБА_5, як заміна вхідних замків на дверях і недопущення позивача ОСОБА_1 до будинку, є підтвердженням факту того, що відповідач оспорює право позивача на користування відповідним житлом.

Разом з тим, згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як встановлено дослідженими в справі доказами, позивач ОСОБА_1 є колишнім членом сімї власника житлового будинку по вул. Кагамлика, 4 в м. Полтаві, була поселена до будинку зі згоди відповідача ОСОБА_5, як власника, та будучи членом його сімї (дружиною).

Припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем в силу норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України не позбавляє ОСОБА_1 права на користування жилим будинком № 4 по вул. Кагамлика в м. Полтаві, але таке її право не визнається відповідачем ОСОБА_5.

З цих підстав суд приходить до висновку, що порушене право позивача ОСОБА_1 підлягає захистові.

З метою захисту прав позивача необхідно визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням в буд. № 4 по вул. Кагамлика в м. Полтаві, вселити її до будинку та зобовязати ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди в користуванні жилим приміщенням в будинку.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

За нормами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації це внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Правові підстави для зняття з реєстрації місця проживання особи визначені нормами ст. 7 зазначеного Закону.

Відповідач ОСОБА_5, звертаючись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про зняття її з реєстрації, в поданій до суду заяві не зазначає жодних підстав, визначених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття ОСОБА_1 з реєстрації за адресою м. Полтава, вул. Кагамлика, 4. Не встановлені такі підстави і в судовому засіданні.

Тому суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_5 про знаття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню.

За нормами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1920 грн. враховуючи розмір заявлених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі, понесені нею судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_7 в поданій до суду зустрічній позовній заяві заявив дві вимоги немайнового характеру, але ним 20 листопада 2017 року до суду надано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 640 грн. лише за одну із позовних вимог.

У звязку з відмовою відповідачеві в задоволенні зустрічних позовних вимог з нього на користь держави слід додатково стягнути судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням в будинку № 4 по вулиці Кагамлика в місті Полтаві.

Вселити ОСОБА_1 до будинку № 4 по вулиці Кагамлика в місті Полтаві.

Зобовязати ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні жилим будинком № 4 по вулиці Кагамлика в м. Полтаві.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1920 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_8

Суддя Н.Л.Яковенко

20.11.2017