Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс» до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про припинення дій, стягнення боргу та відшкодування моральної та майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 вересня 2011 року між цим товариством і Товариством з обмеженою відповідальністю «ВВ Імекс» (далі - ТОВ «ВВ Імекс») було укладено кредитний договір № ККLNU2.11226.003, відповідно до умов якого останнє отримало кредит у сумі 1 906 161 грн 10 коп. у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на рефінансування кредитної заборгованості та купівлю транспортних засобів строком із 29 червня 2011 року до 25 вересня 2014 року із сплатою 18 % річних. 26 листопада 2013 року було укладено додаткову угоду № 3, згідно з якою строк користування кредитом встановлений до 25 вересня 2015 року та процентна ставка становить 20 % річних.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № РХ029031.11231.001, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність за невиконання ТОВ «ВВ Імекс» зобов'язань за вказаним вище договором кредиту.

Також на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 вересня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № РХ029031.11240.001, відповідно до якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність за невиконання ТОВ «ВВ Імекс» зобов'язань за вказаним вище договором кредиту.

Позивач зазначив, що виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, що підтверджується випискою із особового рахунку, але відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором на загальну суму 286 766 грн 73 коп., із яких: 157 363 грн 62 коп. - поточна заборгованість за тілом кредиту; 104 909 грн 05 коп. - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 1 559 грн 07 коп. - поточна заборгованість за процентами; 21 663 грн 60 коп. - прострочена заборгованість за процентами; 1 271 грн 39 коп. - пеня.

ТОВ «ВВ Імекс» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому просило стягнути з ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» на свою користь грошові кошти у розмірі 359 244 грн 95 коп., а також 300 тис. грн - на відшкодування моральної шкоди та судовий збір у сумі 9 888 грн 68 коп., посилаючись на Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку».

Стягнуто солідарно з ТОВ «ВВ Імекс», ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2011 року № ККLNU2.11226.003 у розмірі 286 766 грн 73 коп.

Стягнуто солідарно з ТОВ «ВВ Імекс», ОСОБА_5 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2011 року № ККLNU2.11226.003 у розмірі 286 766 грн 73 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «ВВ Імекс» відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до ТОВ «ВВ Імекс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, судового збору та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ «ВВ Імекс»; провадження у справі в цій частині закрито.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Крім того, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі вищевказаних норм матеріального права та наявних у справі доказів суд першої інстанції, із висновками якого у цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав доведеними позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» до поручителя ОСОБА_4 і наявними правові підстави для стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 26 вересня 2011 року № ККLNU2.11226.003 у розмірі 286 766 грн 73 коп.

Розглядаючи указані позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 57-60, 64, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що судами порушено норми процесуального права, а саме: викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи, були зроблені без з'ясування всіх обставин, а доказам не надано правової оцінки, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи не передбачено.

Разом із тим статтею 212 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди надали належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно установити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Підстав вважати помилковими висновки судів по суті вирішеного спору колегія суддів не вбачає.

Крім того, помилковими і такими, що спростовуються матеріалами справи, а також змістом оскаржуваних судових рішень, є доводи касаційної скарги щодо визначення судами кола сторін та учасників процесу, а також порушення апеляційним судом п. 4 ст. 303 ЦПК України.

Те саме стосується доводів касаційної скарги щодо порушення, на думку заявника, правил підсудності справи щодо фізичних осіб.

Отже, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та ухвала апеляційного суду є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року в нескасованій частині та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

Ю.Г.Іваненко

А.В.Маляренко