Справа № 159/1988/17
Провадження № 2/159/766/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Наваляного Т.Д.,

з участю секретаря Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з її реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує що їй, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній квартирі за згодою позивача були зареєстрована її дочка ОСОБА_2 Позивач вказує, що договір найму не укладався, з 2010 року відповідач відсутня за місцем реєстрації, фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, будь-якого інтересу до спірного житла не проявляє. З посиланням на норми ст. 405 ЦК України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житлом квартирою № 101 в будинку № 91а по вул. Володимирській в м. Ковелі із зняттям її з реєстрації за вказаною адресою.

Позивач в судове засіданні не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у заяві, просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення в справі.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоч завчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в газеті «Волинь Нова» про виклик відповідача в судове засідання.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

З копії реєстраційного посвідчення, виданого Волинським ОБТІ вбачається, щоОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частинами 1,4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як вбачається з копії акту, складеного мешканцями будинку № 91а по вул. Володимирській в м. Ковелі, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 а в м. Ковелі не проживає, хоча зареєстрована за вказаною адресою.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК, визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин понад встановлені законом строки, вибула на інше постійне місце проживання, будь-якого інтересу до даного житла не проявляє, що відповідно до ст. 405 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Крім того, як вбачається з розяснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2010 року за адресою своєї реєстрації м. Ковель, вул. Володимирська, 91а/101 не проживає без поважних причин, тому вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою є підставними та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. 9, 64, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 з подальшим зняттям її з реєстрації за вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_3