_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/5521/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2017 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

при секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська рай адміністрація м.Одеси як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

Встановив:

Позивачка звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дочки ОСОБА_3 та жорстоко ставиться до її - позивачки - сина від першого шлюбу - ОСОБА_5,2001 року народження. Позивачка вимагає стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки в розмірі суми, еквівалентній 500 євро в місяць. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала.

Представник відповідача позов не визнала і стверджувала, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою ОСОБА_3, 2012 року народження.

Представник третьої особи Київської райадміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримувала висновок КРА від 03.02.2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні дочки ОСОБА_3, 2012 р.народження.

Суд вислухав сторони, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у період з 2011 року по 2012 рік підтримували шлюбні стосунки. Від спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3, виписка з акту про народження 34 частина 1 серія А від 06.08.2012 р., видана відділом запису актів громадського стану м.Нервеза Делла Баталья, країна Італія. Малолітня ОСОБА_3 є громадянкою України, що підтверджується довідкою від 20.08.2012 р. №557, виданою Генеральним консульством України в Мілані Італійська Республіка.

Позивачка стверджує, що з моменту народження дитини батько долею доньки не цікавиться, станом здоров'я - не опікується, з дитиною не спілкується, участі у вихованні і в утриманні дитини не приймає, що дівчинка не пам'ятає батька і не має ніяких почуттів до нього, що дитина повністю знаходиться на її - матері - утриманні і вихованні. ОСОБА_1 доводить, що негативна поведінка ОСОБА_2 у відношенні до неї -позивачки-, її неповнолітнього сина ОСОБА_5, створила нестерпну і лякаючу атмосферу у сім'ї, що ОСОБА_2 негативно впливав на психіку дітей, тому вона була вимушена повернутися до України. В судовому засіданні позивачка пояснювала, що ОСОБА_2 порушив цивільні справи щодо опіки над дочкою ОСОБА_3 з метою уникнути сплати аліментів на утримання дитини. Позивачка також стверджувала, що у період спільного проживання з ОСОБА_2 відповідач не забезпечував сім'ю всім необхідним, тому її батьки регулярно передавали грошові кошти, на які сім'я і існувала.

На підтвердження позову позивачева сторона посилається на такі докази: довідку з місця проживання, виписка з акту про народження №34 частина 1 (апостолізована з перекладом на українську мову нотаріально посвідченим), висновок Київської райадміністрації від 03.02.2016 року „Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_3, 2012 року народження". Жорстоке поводження відповідача з дітьми - донькою ОСОБА_3 і її -позивачки- сином ОСОБА_5,2001 року народження, позивач підтверджує апостолізованим та нотаріально посвідченим повідомленням про реєстрацію даних потерпілої сторони у кримінальних справах, внесених прокуратурою Італійської Республіки м.Тревізо щодо жорстокого поводження ОСОБА_2 з дитиною. Неспроможність відповідача виконувати батьківські обов'язки позивачка підтверджує судовими рішеннями про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей від інших шлюбів. Ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків у відношенні дочки ОСОБА_3 і жорстоке поводження ОСОБА_2 у відношенні неповнолітнього ОСОБА_5,2001 року народження позивачка підтверджує поясненнями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Представник відповідача, не визнаючи позов посилалась на наступне: з лютого місяця 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 і син ОСОБА_1 від першого шлюбу- ОСОБА_5,2001 року народження проживали однією сім'єю в Італії, де відповідач проживає і працює з 2000 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3. З 2013 року в сім'ї почались непорозуміння і свари з різних причин, в тому числі із-за поведінки сина позивачки ОСОБА_5 в школі: хлопчик поводив себе агресивно по відношенню до інших дітей і ОСОБА_12, як гаранта перебування дитини в Італії, викликали до школи і вимагали вплинути на дитину. В жовтні 2014 року в сім'ї виникла чергова сварка, ОСОБА_2 жив декілька днів у знайомих, потім поїхав у відрядження до Чехії, а ОСОБА_1 скористалась його відсутністю і разом з дітьми виїхала до України. ОСОБА_2 звернувся до поліції з заявою про незаконне вивезення дочки з Італії без його на те згоди. В період з січня 2015 року по серпня 2015 року ОСОБА_1 разом з сином проживала в Італії, але дочку ОСОБА_3 залишила у своїх батьків в Україні. Відповідач звернувся до суду Італії з вимогами про встановлення опіки над малолітньою дочкою ОСОБА_3. Рішенням суду м.Тревізо Італія від 14.07.2015 року виключно батькові ОСОБА_2 доручена опіка над неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, 2012 року народження. Апеляція ОСОБА_1 на це судове рішення залишена без задоволення.

Представник відповідача доводить, що ОСОБА_2 любить свою дочку ОСОБА_3, завжди піклувався про неї, забезпечував належний рівень життя для всестороннього розвитку дитини у період, коли вони проживали разом. З 2014 року ОСОБА_2 переймається долею дитини, приїздив до України і намагався зустрічатися з дочкою, але ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 у цьому. Відповідач надсилає дитині одяг, взуття, іграшки, але ОСОБА_1 відмовляється від отримання посилок, відповідач оплачував дитяче харчування дочки. На вирішенні Малиновського райсуду м.Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини ОСОБА_3,2012 року народження до Італійської республіки.

На обґрунтування своїх доводів відповідачева сторона посилалась на такі докази: рішення судів Італії щодо опіки ОСОБА_2 над дочкою ОСОБА_3, письмова відповідь служби у справах дітей ОМР від 24.11.2016 року про ухилення ОСОБА_1 від проведення зустрічі ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3, повідомлення Київського райвідділу поліції в м.Одесі від 31.03.2016 року про письмове звернення ОСОБА_2 щодо перешкод, які чинить ОСОБА_1 у зустрічах з дочкою ОСОБА_3, висновок спеціаліста від 27.02.2017 року із дослідження психологічних особливостей та психологічного стану ОСОБА_2, пояснення свідка ОСОБА_13

При викладених обставинах суд вважає позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3,2012 року народження таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

У даному випадку позивачка повинна довести, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини і жорстоко поводиться з дитиною. У свою чергу батько має довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки і відсутність жорстокої поведінки з дитиною.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

При вирішенні спору суд з'ясував, що під час спільного проживання сторін батько піклувався про дочку ОСОБА_3, утримував дитину і матір. Майже два роки дівчинка живе з матір'ю, яка не бажає, щоб дитина спілкувалась з батьком, що протягом цих 2-х років батько намагався приймати участь в утриманні дитини, але мати відмовлялась від отримання посилок з одягом, взуттям та іграшками для дівчинки. Крім того, з 2015 року батько в судовому порядку вирішує питання опіки над дитиною і проживання дитини з ним.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

При цьому суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Суд встановив, що Київська рай адміністрація Одеської міськради, як орган опіки та піклування, приймаючи 03.02.2016 року висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_3,2012 року народження не мала відомостей про наявність рішення м. м.Тревізо Італія від 14.07.2015 року, яким виключно батькові ОСОБА_2 доручена опіка над неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, 2012 року народження. З огляду на викладене суд вважає висновок органу опіки та піклування недостатньо обґрунтованим.

Суд вважає, що позивач не довів жорстоке ставлення батька ОСОБА_2 до дочки ОСОБА_3,2012 року народження, тому як в матеріалах справи відсутні будь-які належні письмові докази щодо жорстокого відношення відповідача до доньки ОСОБА_3. Надані сторонами фотографії свідчать, що сім'я ОСОБА_2-ОСОБА_1 у період 2012-2014 років складалась з чотирьох осіб, що батьки піклувались про дітей, займались їхнім вихованням та розвитком,забезпечували дітям належні умови як для навчання так і для відпочинку, що діти ставились до батьків з любов'ю.

Керуючись ст.213, 214, 215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Київська рай адміністрація м.Одеси як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м.Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.