17.07.2017 Єдиний унікальний № 371/225/17
Провадження №2/371/246/17
Миронівський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Миронівський районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Пархоменко В.М.

при секретарі - Овчаренко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

встановив:

У лютому 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_2, яку вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_2.

1/3 частина вказаного будинку належала ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, але цю частину будинку в порядку спадкування ніхто не прийняв.

Починаючи з 2000 року після смерті ОСОБА_3 і по даний час вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним житловим будинком, а саме 1/3 його частиною, що належала ОСОБА_3, а тому відповідно до ст.344 ЦК України набула право власності на це майно.

У судове засідання позивач не з"явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Миронівської міської ради, позов визнається.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК).

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (ч.3 ст. 344 ЦК).

При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором.

П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд міг не раніше 1 січня 2011 року.

Як убачаєтьс з копії спадкової справи № 850/2000 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року заяви про прийняття спадщини до Десятої Київської нотаріальної контори подали ОСОБА_2, (сестра померлого), ОСОБА_4 (брат померлого), ОСОБА_5 (сестра померлого).

29 березня 2001 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на грошовий внесок у Московському відділенні ощадбанку та квартиру АДРЕСА_1, що належали померлому ОСОБА_3

Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ніхто із вищевказаних спадкоємців не отримував.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_2

Після смерті ОСОБА_3 позивач обробляє землю, господарює у будинку, здійснює поточні ремонти будинку та господарських будівель, сплачує податки та послуги. На сьогодні вона залишилася єдиним добросовісним володільцем та користувачем вказаного житлового будинку.

Таким чином судом установлено, що протягом строку давнісного володіння жодна особа не заявляє вимог щодо 1/3 частини вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на 1/3 частину житлового будинку за набувальною давністю.

Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

На підставі ст.344 ЦК України, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 яких становить 38 174 грн - за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко