Провадження №2/523/189/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р. Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабакова В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

за участю позивачки, представника позивачки, відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Суворовського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визначення порядку користування власністю, вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання майна особистою приватною власністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 22.07.1988 року по 18.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу позивачка придбала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказану квартиру позивачка купила на свої особисті кошти, які вона отримала як дарунок від своєї сестри ОСОБА_4 Оскільки позивач не визнає вказані обставини, позивачка просить суд визнати вказану квартиру особистою приватною власністю.

Відповідач позов не визнав, та звернувся до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя, визнання права власності, визначення порядку користування власністю, вселення.

Він послався на те, що сторони з 22.07.1988 року по 18.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу вони сумісно придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, тому ОСОБА_3 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину зазначеної квартири, вселити його в квартиру та встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши йому в користування кімнату площею 17,8 м2, ОСОБА_2 2 кімнати площею 11,7 м2 та 8,0 м2, а підсобні приміщення залишити в загальному користуванні.

Позивачка та її представник первісний позов підтримали, наполягали на його задоволенні, зустрічний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити.

Відповідач первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 22.07.1988 року по 18.08.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу, а саме 09.12.1998 року позивачка придбала трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Вказаний факт сторонами не заперечується, та підтверджено копією договору купівлі-продажу.

Також судом встановлено, що позивачка 02.12.1998 року, перед купівлею спірної квартири, отримала в дарунок кошти від своєї сестри ОСОБА_4. Дані кошти отримані від продажу чоловіком ОСОБА_4 квартири за адресою: АДРЕСА_2. Натомість сестрі позивачки було подаровано батьківську квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Це підтверджено копією нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_4, показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, копією договору купівлі-продажу від 02.12.1998 року.

Відповідач не зміг спростувати доводи позивачки, про те, що спірну квартиру вона придбала за особисті кошти.

Доводи відповідача про те, що він позичив кошти для купівлі спірної квартири в ОСОБА_6 суд не може прийняти до уваги, оскільки остання спростувала даний факт в судовому засіданні. Інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.

При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання за нею права особистої власності на спірну квартиру, та він підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову про визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири як за одним з подружжя та встановлення порядку користування спірною квартирою, а також вселення відповідача слід відмовити, оскільки вказана квартира є особистою власністю позивачки, та лише вона має право володіння, розпорядження та користування вказаною квартирою, а також вона має виключне право визначати порядок користування квартирою, та коло осіб які можуть користуватися спірною квартирою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60-63, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,9 м2, житловою площею 37,5 м2, особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 6052,00 гривень.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визначення порядку користування власністю, вселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя