У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі − ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Посилалося на те, що 14 червня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (в подальшому АТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 011/0606/12-048, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 16 115 дол. США із змінами та доповненнями згідно договорів про внесення змін та доповнень від 05 листопада 2009 року, 09 листопада 2009 року та 06 листопада 2009 року, з кінцевим строком виконання зобов'язання 10 червня 2016 року.

З метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договір іпотеки від 14 червня 2006 року, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75, 40 кв. м, в тому числі житловою 49, 90 кв. м.

25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив позивачу право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора та права вимагати від боржників повного, реального та належного виконання своїх зобов'язань.

Позичальник своїх зобов'язань за вище вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість в сумі 200 347 грн 42 коп. з яких: сума заборгованості за кредитом 157 027 грн 05 коп., сума заборгованості за відсотками 43 320 грн 37 коп.

Про наявність заборгованості і необхідність її погашення боржник повідомлявся позивачем шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно вимог кредитного договору, яка залишилась поза увагою боржника та іпотекодавців і заборгованість не погашена.

За таких обставин, просило в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 200 347 грн 42 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 75, 40 кв. м, житловою площею 49, 90 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на нерухоме майно за ПАТ «Дельта Банк» та визнати право власності на квартиру.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 жовтня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06 липня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позов відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати судові рішення у справі і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 14 червня 2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (в подальшому АТ «Сведбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №011/0606/12-048, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 16 115 дол. США із змінами та доповненнями згідно договорів про внесення змін та доповнень від 05 листопада 2009 року, 09 листопада 2009 року та 06 листопада 2009 року, з кінцевим строком виконання зобов'язання 10 червня 2016 року.

З метою забезпечення виконання вказаного зобов'язання між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договір іпотеки від 14 червня 2006 року, відповідно до якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75, 40 кв. м, в тому числі житловою 49, 90 кв. м.

25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» відступив позивачу право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора та права вимагати від боржників повного, реального та належного виконання своїх зобов'язань.

Позичальник своїх зобов'язань за вище вказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 липня 2015 року, відповідно до довідки позивача заборгованість по кредитному договору складає у сумі 200 347 грн 42 коп. з яких: сума заборгованості за кредитом 157 027 грн 05 коп., сума заборгованості за відсотками 43 320 грн 37 коп.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Дельта Банк» просило звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк».

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335,376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що такий порядок передбачений пунктами 5.1, 5.2, 5.2.3.1 іпотечного договору від 14 червня 2006 року.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд з дотриманням положень ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними правовими висновками, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скаргапідлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік