У х в а л а

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 19 130,43 доларів США та 172 943 грн 48 коп. пені.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 01 серпня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 18 517,00 доларів США зі сплатою 13,99 % річних строком до 01 серпня 2015 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком і ОСОБА_4 було укладено договір поруки, згідно з яким останній зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 27 травня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 12 960,00 доларів США та заборгованість за процентами у сумі 6170,43 доларів США, а також нарахована пеня відповідно до п. 10.1 кредитного договору у розмірі 172 943 грн 58 коп., банк просив задовольнити позов.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 422 135 грн 38 коп. заборгованості за кредитним договором від 01 серпня 2008 року № 5259-007/08Р .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року змінено, зменшивши суму стягнутої заборгованості до 341 764 грн 41 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ПАТ КБ «Правекс-Банк», колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачі неналежним чином виконували свої зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягала стягненню з них у солідарному порядку на користь банку за розрахунком позивача; при цьому врахувавши заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи суму стягнутої заборгованості до 341 764 грн 41 коп., виходив з того, що останній платіж відповідачка здійснила у січні 2012 року, а з цим позовом до суду банк звернувся лише у липні 2015 року, дійшовши висновку про наявність підстав для застосування загального строку позовної давності до усіх вимог позивача; при цьому, відхиляючи доводи відповідача про дострокове припинення кредитного договору відповідно до п. 9.2 цього договору, суд виходив із відсутності доказів направлення відповідного повідомлення ОСОБА_3

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 серпня 2008 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредитні кошти у сумі 18 517,00 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою за користування кредитом 13,99 % річних, строком до 01 серпня 2015 року.

Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 Строк дії договору поруки визначено сторонами до 01 серпня 2018 року (а. с. 26).

Пунктами 4.4 - 4.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 221,00 доларів США щомісяця до «10» числа наступного місяця.

Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до «10» числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в п.1.2 даного договору.

Відповідно до п. 9.2 цього договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового припинення договору, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій також становлено та підтверджується матеріалами справи, що останній платіж відповідачкою здійснено 10 січня 2012 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином встановивши, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 10 січня 2012 року, суд апеляційної інстанції не врахував, що за умовами п. 9.2 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10 березня 2012 року.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 10 березня 2012 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 28 липня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16.

Апеляційний суд, ухваливши рішення про стягнення щомісячних платежів за кредитом, відсотків за користування кредитом та пені в межах строків позовної давності (трьох років до дня звернення банку з позовом до суду), зазначеного не врахував та не надав належної оцінки п. 9.2 кредитного договору, оскільки у зв'язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов'язання, а тому банк мав право з 10 березня 2012 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав лише 28 липня 2015 року.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 11 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович