РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6119/16-ц

пр. № 2/759/442/17

07 липня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2400 грн. 00 коп. та відшкодування на поховання у розмірі 25470 грн. 00 коп.; стягнути з ПАТ «Київобленерго» моральну шкоду в розмірі 200000 грн. 00 коп.; з ПрАТ «Каштан» стягнути 100000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.10.2012 близько 16 год. 30 хв. відбувся наїзд службового автомобіля ПАТ «Київобленерго» марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, на ОСОБА_8, який керував велосипедом. У результаті ДТП велосипедист ОСОБА_8, який був чоловіком позивачки, від отриманих тілесних ушкоджень загинув. На момент скоєння ДТП, вказаний автомобіль був застрахований в ПрАТ «СК «Каштан» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір матеріальних збитків, що полягають у пошкодженні велосипеда та витрат на поховання складають 2400 грн. 00 коп. та 25470 грн. 00 коп. відповідно. Внаслідок смерті чоловіка, позивачці було завдано також моральну шкоду на суму 300000 грн. 00 коп., яка полягає у погіршенні її стану здоров'я, наявного пригніченого самопочуття, втрати годувальника, перебуванні на утриманні сина, що потребує належного догляду та утримання.

У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Представник відповідача ПрАТ «СК Каштан» проти позову заперечував, надав суду заперечення у письмовому вигляді, згідно яких просив у позовних вимогах щодо стягнення з них моральної шкоди відмовити з підстав того, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який передбачає відшкодування моральної шкоди не більше 5 % ліміту відповідальності. Різницю сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Представник ПАТ «Київобленерго» проти позову також заперечував, надавши суду письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідно до висновків експертиз встановлено, що в момент скоєння ОСОБА_2 ДТП, останній перебував у тимчасовому хворобливому розладі психологічної діяльності, у нього стався напад епілепсії, в результаті чого не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, у відповідності до ст. 1186 ЦК України, шкода такою особою, не відшкодовується, а тому і відповідачем не підлягає відшкодуванню шкода, завдана їх працівником. Крім того, вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП не встановлено та не підтверджено, досудове розслідування триває. Розмір відшкодування моральної шкоди не підтверджений належними доказами її спричинення та обгрунтування відповідного розміру.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 25.10.2012 р. близько 16 год. 30 хв. на дорозі м. Макарів - с. Бишів, проїзної частини вул. Леніна, поблизу електроопори №22/12 в с. Фасова Макарівського району Київської обл., відбувся наїзд службового автомобіля ПАТ «Київобленерго» марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який рухався в бік с. Бишів, на велосипедиста ОСОБА_8, який керуючи велосипедом, рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_8 загинув на місці (а.с. 6, 7).

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ПАТ «Київобленерго» щодо автомобіля «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Каштан» відповідно до полісу АВ/4919743 (а.с. 19).

За вказаною подією порушено кримінальну справу за фактом ДТП, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 7).

Позивачку, яка була дружиною померлого (а.с. 20), визнано потерпілою у кримінальній справі (а.с. 6).

Відповідно до акту амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи від 16.08.2013, додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.01.2014, встановлено, що ОСОБА_2 з 2007 р. та на даний час страждає на органічні ураження головного мозку судинного ґенезу, він страждає на епілепсію зі схильністю до епізодичних розладів. 25.10.2012 під час ДТП останній перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної свідомості, у нього стався напад «епілепсії», він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 82 - 94).

Станом на 06.06.2016 досудове слідство по вказаному факту триває (а.с. 96). На неодноразові звернення до слідчого відділу про надання для огляду матеріалів кримінального провадження (а.с. 131, 135), вимоги суду виконані не були, матеріалів не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013, №4 постановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична особа, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Якщо під час керування транспортним засобом особа має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстрацій документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа буде нести відповідність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Судом встановлено, що на момент ухвалення рішення у справі, вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП, що сталася 25.10.2012, належними та допустимими доказами позивачем не встановлено та не підтверджено. Досудове розслідування по кримінальному провадженню за даним фактом ДТП відносно ОСОБА_2 триває, остаточного рішення не прийнято. А тому, в силу наведених положень закону, не підлягає відшкодуванню шкода потерпілій, особою, вину якої в установленому законом порядку, не доведено.

Вимога про відшкодування витрат, пов'язаних з похованням, не підтверджена належними доказами, позивачкою не надано розрахунку витрат, понесених з організацією поховання померлого, а тому відшкодування таких витрат з відповідача ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскілки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Стосовно відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах, про відшкодування моральної (матеріальної) шкоди №4 від 31.03.1995 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п. 5 Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

Саме такі висновки щодо застосування положень ст. 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28.01.2015 (№ 6-229цс14).

Крім того, у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, № 4 визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України закріплено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

До правовідносин зі страховою компанією застосовується положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальника.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Приписами ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В підтвердження завдання моральної шкоди позивачка посилається на заподіяння душевних страждань, негативних змін у її житті через смерть чоловіка, порушення звичного способу життя, неможливості тривалий час налагодити ритм свого життя, перебуванні на утриманні сина, який залишився без батька та потребує постійного догляду та утримання.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження підстави стягнення моральної шкоди з ПАТ «Київобленерго», ПрАТ «Страхова компанія «Каштан». Позивачкою не було підтверджено, з наданням відповідних доказів, в чому полягає відшкодування моральної шкоди, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, обгрунтування розміру стягнення такої шкоди, не підтверджено належним доказом факт заподіяння такої шкоди позивачці саме з вини юридичних осіб, не встановлено причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини відповідачів в її заподіянні. Крім того, факт вини ОСОБА_2, з яким ПАТ «Київобленерго» перебуває в трудових відносинах, цивільно - правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Каштан», не встановлено Законом, що також виключає можливість відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку суд вважає, що у позовних вимогах слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст.23, 1166, 1167, 1172, 1186, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п.п. 3, 5, 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах, про відшкодування моральної (матеріальної) шкоди №4 від 31.03.1995 р., ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209,212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_6 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Київобленерго», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Каштан» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: