АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/9586/15-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції - Євтіфієв В.М.
Провадження № 22-ц/790/1737/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, пов'язані із
застосуванням Закону України
"Про захист прав споживачів"
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

при секретарях: Семикрас О.В., Щербань Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня К.А. на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення сум у невиконання договірних зобов'язань,-

ВСТАНОВИЛА:

24 листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення сум у невиконання договірних зобов'язань.

В обґрунтування позову зазначила, що вона у квітні 2012 року отримала кредитну картку публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» ) «Універсальна».

24 квітня 2015 року з вказаної кредитної картки вона здійснила перерахування власних коштів у сумі 97 440,00 грн. у рахунок внесення залогу по кримінальній справі. Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року залог їй було повернуто і для отримання цих коштів вона звернулась до Червонозаводського відділення державного казначейства України у м. Харкові.

06 жовтня 2015 року на її карту ПАТ «КБ «ПриватБанк» «Універсальна» казначейством було перераховано 97 440,00 грн. У той же день вона намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак зняття коштів виявилось неможливим у зв'язку із тим, що картку банком було заблоковано.

При зверненні до Харківського головного регіонального відділення ПАТ «КБ «ПриватБанк» їй було повідомлено, що рішення стосовно її картки приймалось у головному офісі, за отриманням інформації необхідно звернутись на гарячу лінію за телефоном 3700, куди вона звернулась, проте на своє звернення відповіді вона не отримала.

З урахуванням зазначеного позивач просила стягнути з відповідача 97 440,00 грн. суму депозиту, 1 201,00 грн. - проценти за фактичну кількість днів користування депозитними коштами, 330,00 грн. - 3 % річних за невиконання зобов'язань.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором на суму 97 440,00 грн., відсотки за користування депозитними коштами у сумі 1 201,00 грн., 3% річних у невиконання зобов'язань у сумі - 330,00 грн., загальну суму 98 971,00 грн., на користь держави судовий збір 989,71 грн., а всього стягнено 99 960,71 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Гриньом К.А. подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 29 лютого 2016 року, ухвалити нове рішення та повністю відмовити в задоволенні позову. Зазначав, що рішення прийняте без повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, матеріали справи не містять доказів блокування картки та щодо існування обмежень користування рахунком. Також, посилається на відсутність в матеріалах справи письмових звернень ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «ПриватБанк» щодо повернення коштів з банківського рахунку, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за користування коштами та 3% річних у невиконання зобов'язання є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, зазначає, що грошові кошти позивачки знаходяться на кредитній картці, а не на депозитному рахунку, як вважає суд, тому є незаконним стягнення з банку 1 201,00 грн. відсотків за користування депозитними коштами.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 березня 2016 року змінено, скасовано в частині стягнення з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 відсотків за користування депозитними коштами у сумі 1 201,00 грн. та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині. Стягнено з ПАТ «КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 977,70 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції представником ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» - Левицька А.В. свою апеляційну скаргу підтримувала.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Вислухавши пояснення представника ПАТ «КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повному обсязі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення на її користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 97 440,00 грн., процентів за користування депозитними коштами у сумі 1 201,00 грн., три відсотки річних у сумі 330,00 грн., а всього 98 971,00 грн. та судового збору у сумі 989,71 грн., а всього 99 960,00 грн. суд першої інстанції виходив із того, що 06 жовтня 2016 року на кредитну картку позивача «Універсальна» № 5211 5373 5504 5266, яка була отримана нею у відповідача, була перерахована казначейством сума 97 440,00 грн.

Проте, зняти кошти зі своєї картки позивачу не виявилося можливим, оскільки картку банком було заблоковано.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що права ОСОБА_2 порушені, банк не виконав своїх зобов'язань з повернення коштів, а тому має нести цивільно - правову відповідальність відповідно до ст. ст. 1061, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квітні 2012 року ОСОБА_2 отримала кредитну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна».

24 квітня 2015 року позивачем з вказаної кредитної картки було здійснено перерахування власних коштів у сумі 97 440,00 грн. у рахунок внесення залогу по кримінальній справі.

Відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року залог було повернуто ОСОБА_2, а 06 жовтня 2015 року на картку ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна» казначейством було перераховано суму 97 440,00 грн.

Також встановлено, що ОСОБА_2 намагалась зняти вказані кошти зі своєї картки, однак зняття коштів виявилося неможливим у зв'язку із тим, що картка заблокована.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Заперечуючи проти позову банк посилався на те, що, оформлюючи картковий рахунок ОСОБА_2 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Згідно з п. 1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до п.п. 1.1.3.2.13 Умов та правил банківських послуг банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунок клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

В обґрунтування причин блокування рахунку позивача представник ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на ті обставини, що банком була виявлена на інформаційному ресурсі Центру досліджень ознак злочинів проти Національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку «Миротворець» (далі «Миротворець»), партнерами якого є Служба Безпеки України, Генеральний штаб Збройних сил України, Державна прикордонна служба України, Міністерство Внутрішніх справ України, Державна пенітенціарна служба України, інформація щодо можливості використання позивачем банку для проведення незаконних операцій.

На звернення ОСОБА_2 щодо причин блокування її картки були надані роз'яснення щодо звернення до спеціалізованого підрозділу МВС України для видалення відомостей з ресурсу «Миротворець» (а.с. 161-162).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 повинна оспорювати обґрунтованість блокування кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» «Універсальна», на якій обліковуються належні їй гроші, відповідачем по справі.

Заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги щодо стягнення зазначеної суми з відповідача з урахуванням процентів, трьох відсотків річних, є неналежним способом захисту, оскільки сума 97 440,00 грн., яка була перерахована казначейством на кредитну картку «Універсальна», яка належить позивачу, не привласнена банком і не використовується ним.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, ОСОБА_2 вправі отримати зазначені кошти шляхом звернення до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про перерахування їх на рахунок іншого банку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не встановлені правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, не надано належної оцінки доводам та запереченням сторін та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права.

У зв'язку з чим, колегія суддів на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції, та ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення сум у невиконання договірних зобов'язань відмовляє, у зв'язку з тим, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту.

Наявність зазначеного рішення суду не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися з позовом до суду про захист порушених прав обравши належний спосіб захисту.

На підставі викладеного,керуючись, ст.ст. 15, 1074 ЦК України, ч.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 303, 304, п.2 ч. 1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Гриня К.А. - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 лютого 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення сум у невиконання договірних зобов'язань - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук