У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,Попович О.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданої представником ОСОБА_10, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 27 травня 2009 року між ОСОБА_8, яка діяла від його імені, та ОСОБА_7, та застосувати наслідки недійсності правочину і зобов'язати ОСОБА_7 повернути позивачу вказану вище вкартиру.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 травня 2009 року ОСОБА_8 на підставі підробленої довіреності від його імені уклала із ОСОБА_7 договір купівлі-продажу належної йому на праві власності вказаної вище квартири.

Вказав, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року ОСОБА_8 було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, та визнано доведеним, що відповідачка умисно підробила довіреність, згідно з якою ОСОБА_6 уповноважив її розпоряджатись належною йому на праві власності квартирою, та незаконно відчужила нерухоме майно на користь ОСОБА_7

З огляду на вказане на підставі положень ст. ст. 203, 215, 216, 244, 388 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв. м, в тому числі жилою - 23,40 кв. м), укладений 27 травня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим № 645.

Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв. м, в тому числі жилою - 23,40 кв. м).

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_7 відхилено, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справахВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7, подану представником ОСОБА_10, задоволеночастково. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв. м, в тому числі жилою - 23,40 кв. м), укладений 27 травня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. за реєстровим № 645.

Застосовано наслідки недійсності правочину та повернуто у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, поданої представником ОСОБА_10, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що 01 жовтня 1999 року ОСОБА_6 на підставі заповіту набув права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Встановлено, що згідно з довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 08 вересня 2006 року за реєстровим № 2306, ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_8 розпоряджатися (продати, обміняти, подарувати, заставити в забезпечення будь-яких зобов'язань, здати в оренду) за ціну та на умовах на її розсуд вказану вище квартиру.

27 травня 2009 року між ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від 08 вересня 2006 року, та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири за 418 000 грн, посвідчений приватним нотаріусом Кравченко І.С.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2014 року, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України, та встановлено, що 08 вересня 2006 року вона, перебуваючи у кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_9, умисно підробила довіреність, згідно з якою ОСОБА_6 уповноважував її розпоряджатися спірною квартирою, а саме: власноручно поставила на ній підпис від його імені.

У подальшому підроблена нею довіреність була посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстрована в реєстрі за № 2306, на підставі вказаної довіреності 27 травня 2009 року відповідачка уклала договір купівлі-продажу спірної квартири із ОСОБА_7

Вказаним вироком суду цивільний позов ОСОБА_7 задоволено й стягнуто зі ОСОБА_8 на її користь 50 000 грн моральної шкоди, а цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_8, які виявились в умисному підроблені його підпису на довіреності від 08 вересня 2006 року, отже квартира АДРЕСА_1 була відчужена поза його волею, а тому вимоги ОСОБА_6 про повернення йому у власність спірної квартири є законними та обґрунтованими.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, поданої представником ОСОБА_10, відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Попович О.М. Ситнік