САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/1984/17
Провадження № 2/206/718/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" липня 2017 р.

Самарський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді: Зайченко С.В., при секретареві:ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: м. Дніпро, вул. Чаплинська,160 із зняттям їх з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить домоволодіння №160 по вул. Чаплинській в м. Дніпро, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 Ще за свого життя спадкодавець ОСОБА_6, зареєстрував у тоді належному йому будинку їх онука ОСОБА_4 та сторонню людину ОСОБА_5 Вказані особи фактично не одного дня не проживали у її будинку і добровільно знятися з реєстрації не бажають. На даний час значно підвищились тарифи та її пенсії не вистачає на сплату комунальних послуг. Виходячи з викладеного, відповідача перешкоджають їй користуватися своєю власністю.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що відповідач ОСОБА_5 є сторонньою людиною та ніколи не проживала у спірному будинку. Вона не знає, чому її чоловік її колись прописав. Відповідач ОСОБА_4 її онук, десь рік тому між ними сталась сварка та він пішов з будинку. Жити з онуком в одному будинку в них не виходить, оскільки він не хоче сплачувати комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що позивач його бабуся. Десь більше року по тому, він вимушений був піти зі спірного будинку, оскільки між ним та позивачем постійно виникали сварки. Умови для проживання були не можливі. Він бажає жити в спірному будинку та інтересу до житла не втратив. Іншого житла він не має, а тимчасово мешкає в будинку іншої бабусі. Стосовно відповідача ОСОБА_5 йому нічого не відомо, оскільки остання ніколи не мешкала в спірному будинку та не є членом сімї або знайомою їх родини.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена через періодичне видання газети «Вісті Придніпров'я», оскільки місце мешкання її не відоме. На підставі ч.9 ст.74 ЦПК України після опублікування оголошення в пресі відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_1 міської ради явку свого представника в судове засідання не забезпечила про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Судом та матеріалами справи встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.04.2015 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за №1-552, належить на праві власності житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: м. Дніпро, вул. Чаплинська,160 (а.с.28).

Відповідно довідки Територіальної ради самоорганізації населення житлового масиву Чаплі №128 від 28.03.2017 року в будинку №160 по вул. Чаплинська в м. Дніпро зареєстровані: позивачка, її син ОСОБА_8, онук ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.16).

Також, в матеріалах справи міститься акт обстеження домогосподарства від 28.03.2017р., в якому зазначено, що при обстеженні будинку виявлено двох осіб ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, які не проживають за місцем реєстрації за адресою: м. Дніпро, вул. Чаплинська,160, спільного господарства не ведуть, особистих їх речей не виявлено (а.с.17).

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у пункті 10 постанови №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суди при вирішенні даних спорів повинні з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад рік у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України.

Як встановлено судом, із пояснень відповідача ОСОБА_4, що через постійні сварки з позивачем, він вимушений був виїхати зі спірного будинку, оскільки сумісні умови для проживання були не можливі. Іншого житла у користуванні чи у власності він не має. На теперішній час, він тимчасово мешкає в будинку іншої бабусі. Інтерес до цього житла, він ніколи не втрачав.

Також, сторонами не заперечувався і той факт, що відповідач тривалий час, понад рік, не мав і не має ключів від спірного будинку, та відповідно не має і вільного доступу до нього.

Зазначені обставини що встановлені в ході розгляду справи свідчать про те, що діями позивача фактично чиняться перешкоди відповідачу у користування житловим будинком де останній є зареєстрованим, як член сім'ї власника.

Крім того, наданий позивачем акт обстеження домогосподарства від 28.03.2017 року в якості доказу відсутності відповідача ОСОБА_4, містить лише запис про не проживання якогось ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, а не відповідача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

При таких обставинах суд не вбачає правових підстав для визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування спірним будинком у відповідності до ст. 405 ч.2 ЦК України.

Також, не підлягає задоволенню вимога про зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_4, оскільки вона є похідною від вирішення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Разом з тим, суд не вбачає перешкод для визнання відповідача ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним будинком, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача, що остання не проживає в спірному житловому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Як випливає з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_5 втратила право користування житловим приміщенням, то є достатні підстави для зняття її з реєстрації.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку №160 по вулиці Чаплинська в місті Дніпро, що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений нею судовий збір в сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко