Справа № 138/1918/14-ц Провадження № 22-ц/772/457/2017Головуючий в суді першої інстанції Жикевич Т. Б.
Категорія 47Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В.,Стадника І.М.,

При секретарі: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року в справі за позовом

ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа Вендичанська селищна рада Могилів-Подільського району Вінницької області про встановлення порядку користування земельною ділянкою, усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, -

встановила:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. За вказаним будинком рахується земельна ділянка площею 0,15 га. Сусіднє будинковолодіння АДРЕСА_2 належить на праві часткової власності відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 За даним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,10 га.

В листопаді 2011 року позивачі звернулись до Вендичанської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, на що рішенням № 154 Вендичанської селищної ради 13 сесії 6 скликання від 24 листопада 2011 року отримали такий дозвіл.

Технічну документацію було виготовлено, проте закінчити приватизацію вказаної земельної ділянки сторонам не вдалось, оскільки виник спір з відповідачем ОСОБА_6 з приводу користування нерухомим майном.

Позивачі вказували на те, що в 1961 році Вендичанська селищна рада виділила для забудови батькам позивачів земельну ділянку площею 0,25 га. В 1983 році батько надав згоду на те, щоб з його земельної ділянки сільська рада виділила його сину ОСОБА_6 під забудову 0,10 га. В подальшому, рішенням 15 сесії 22 скликання від 05.03.1998 Вендичанською селищною радою було передано у приватну власність матері позивачів ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,15 га., а рішенням 10 сесії 23 скликання від 22.12.1999 їх брату ОСОБА_6 передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га.

Просили вирішити спір в межах вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками, на яких розташовані домоволодіння АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до варіанту №1 експертизи від 24.11.2014 та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні колодязем шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року позов задоволено частково. Встановлений порядок користування земельними ділянками між власниками домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно до варіанту № 3 висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014, згідно якого: власники домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 користуються земельною ділянкою площею 0,1000 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) салатовим кольором; власники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються земельною ділянкою площею 0,1500 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) блакитним кольором; рожевим кольором на план-схемі (Додаток 6) позначена земельна ділянка площею 0,0117 га, що належить Вендичанській селищній раді Могилів-Подільського району Вінницької області; червоною лінією на план-схемі (Додаток 6) позначена межа порядку користування земельними ділянками. Додаток 6 до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014 є невід'ємною частиною даного рішення суду.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди в користуванні колодязем, позначеним на плані літерою «3», що розташований за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу встановленого паркану, що перешкоджає доступ до даного об'єкту нерухомого майна власникам домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять змінити рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року встановивши порядок користування земельною ділянкою між власниками домоволодінь АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014 року.

Посилаються на те, що частково не погоджуються з рішенням суду і вважають, що воно не обґрунтоване та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування всіх обставин справи. При цьому вказується на сфальсифіковані докази надані відповідачем ОСОБА_6, і на те, що суд першої інстанції не врахував, що раніше межа між домоволодіннями проходила на відстані, що зазначена в 1 варіанті експертизи. Визначивши варіант № 3 встановлення порядку користування земельною ділянкою зменшено заїзд до будинку позивачів і на проїзд транспорту приблизно залишилось 2,72 м., у зв'язку з чим пріоритетним для суду мало би бути проїзд до будинку, а не задня стінка будинку відповідачів.

ОСОБА_5 заперечувала проти апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3, міськрайонний суд виходив з того, що враховуючи встановлені у справі обставини, дослідивши висновок експерта, порядок користування вказаними вище земельними ділянками слід визначити відповідно до варіанту № 3 висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014, згідно якого: власники домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 користуються земельною ділянкою площею 0,1000 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) салатовим кольором; власники домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуються земельною ділянкою площею 0,1500 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) блакитним кольором; рожевим кольором на план-схемі (Додаток 6) позначена земельна ділянка площею 0,0117 га, що належить Вендичанській селищній раді Могилів-Подільського району Вінницької області; червоною лінією на план-схемі (Додаток 6) позначена межа порядку користування земельними ділянками.

Така позиція суду ґрунтується на тому, що такий варіант встановлення порядку користування є найбільш прийнятний з урахуванням інтересу усіх сторін спору, оскільки суд, захищаючи права позивачів не може робити це за рахунок порушення прав відповідачів. З метою дотримання балансу інтересів та враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважав переважним право відповідачів, як власників нерухомого майна на обслуговування житлового будинку, позначеного на плані літ. «А», зокрема його обслуговування та ремонт, перед правом позивачів на обслуговуванням такої господарської споруди, як добудова до сараю, що позначена на плані літ. «б». Власники домоволодінь №11 та №13 до виникнення даного спору завжди сумісно користувались спірним колодязем і у власності відповідачів такої господарської споруди немає. Даний колодязь розташований безпосередньо біля будинку відповідачів, біля веранди, позначеною на плані літ. «а» та біля сараю, який, як вказав відповідач ОСОБА_6 та що не заперечувалось позивачами, використовується, як літня кухня і, враховуючи розміщення споруд на території домоволодіння та їх призначення третій варіант експертизи наддасть відповідачам можливість облаштувати на території земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні свою криницю, чим фактично буде вичерпано тривалий спір між сторонами, які також є кровними родичами, за виключенням відповідача ОСОБА_5

Також суд зважав на те, що при розробленні такого варіанту експертом враховано необхідність дотримання ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських та сільських поселень», зокрема, п. 3.25, оскільки мінімальна відстань розташування відносно межі в 1 метр лише від однієї господарської будівлі позивачів, а саме добудови до сараю, яка позначена на плані літ «б» та до однієї господарської будівлі відповідачів, а саме сараю, що позначений на плані літ. «Б». При такому варіанті в жодному випадку не порушуються права позивачів, оскільки від крайньої точки добудови до їх жилого будинку, яка позначена на плані літ. «а» до межі між будинковолодіннями відстань 3 м. 72 см. Такий варіант єдиний, що передбачає найрівнішу межу між будинками.

Як слідує з додатку 3 до висновку експерта будинковолодіння відповідачів та господарська споруда, позначена на плані літ. «В» побудовані далі від межі, ніж передбачалось в «Проекте земельного участка застройщика». Тобто ближче до території іншого суміжного домоволодіння, а не до території домоволодіння позивачів. Із оригіналу вказаного вище проекту дійсно слідує, що ширина земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_2 розраховувалась в розмірі 15,0 м. і від будинку до межі з територією будинковолодіння ОСОБА_8 в проекті вказано 2,0 м. (див. оригінал буд.паспорту).

Доказів того, що такий варіант взагалі є неприйнятним позивачі, які наполягали лише на варіанті №1, суду не надали.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції не вважав доведеними обставини з приводу підробки та фальсифікації документів, які стосуються майна відповідачів за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Такі питання не є предметом спору в даній справі. Право власності відповідачів на об'єкти нерухомого майна, за виключенням двох самочинно збудованих будівель, зареєстровано і доказів щодо скасування рішення про таку реєстрацію суду надано не було і про наявність такого рішення суду не повідомлено.

Стосовно вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні колодязем, суд вважав, що слід задовольнити таку вимогу лише частково, оскільки в судовому засіданні встановлено та визнано сторонами спору, що паркан, яким відгороджено криницю до території будинковолодіння відповідачів встановив сам ОСОБА_6 Натомість ОСОБА_5 там не проживає і паркан вона не встановлювала, а відтак доказів того, що вона чинить позивачам будь-які перешкоди в користуванні їх майном суду не надано. Відтак, права позивачів підлягають захисту шляхом зобов'язати відповідача ОСОБА_6 не чинити перешкоди позивачам в користуванні належним їм колодязем шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану, що перешкоджає доступ до даного об'єкту нерухомого майна його власникам.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що міський суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не враховано, що визначивши варіант № 3 встановлення порядку користування земельною ділянкою зменшено заїзд до будинку позивачів і на проїзд транспорту приблизно залишилось 2,72 м., що унеможливлює проїзд транспорту, сільськогосподарської техніки чи пожежної машини не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях позивачів та суперечать висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014 року, згідно якої від крайньої точки добудови до їх жилого будинку, яка позначена на плані літ. «а» до межі між будинковолодіннями відстань складає 3 м. 72 см. З цих саме підстав не є обґрунтованими доводи позивачів про те, що раніше межа між домоволодіннями проходила на відстані, що зазначена в 1 варіанті експертизи, оскільки згідно висновку експертизи не представляється за можливе надати варіант проходження межі між земельними ділянками домоволодіння № 11 та № 13 розташованим по АДРЕСА_1 у відповідності до правовстановлюючих документів.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.