Справа № 474/989/17
Провадження № 2/474/338/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04.12.17 року смт. Врадіївка

Суддя Врадіївського районного суду Миколаївської області Сокол Ф.Г. під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області про поновлення пропущеного строку, встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

встановив:

01.12.2017р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовною заявою до Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, у якій просить:

- поновити їй строк для захисту цивільного права або інтересу, оскільки вона пропустила цей строк з поважних причин;

- встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 23 липня 2003 року;

- визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 6 га, яка знаходиться в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області і була надана на підставі розпорядження Врадіївської РДА від 30.07.2003р. № 399-р ОСОБА_2, яка померла 23.07.2003р., в порядку спадкування за законом.

Ухвалою від 03.11.2017р. аналогічну позовну заяву позивача судом залишено без руху, у зв'язку з невідповідністю останньої приписам п.п. 2-6 ч. 2, ч. 3 ст. 119 ЦПК України, та в подальшому, за заявою позивача, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, у хвалою від 23.11.2017р. повернута останній.

Однак, звертаючись повторно з вказаним позов, позивачем не в повній мірі враховано недоліки позовної заяви, на які судом наголошено в ухвалі від 03.11.2017р.

Так, згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частинами 1 та 2 ст. 118 ЦПК України визначено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другої і третьої статті 11-1 цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді.

Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

У відповідності до п.п. 3, 5 та 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позовна заява містять формулювання позовної вимоги наступного змісту: поновити мені строк для захисту свого цивільного права або інтересу, оскільки я пропустила цей строк з поважних причин, при чому позивач посилається на приписи ст.ст. 257 та 267 ЦК України як правове обґрунтування та фактично підставу позову в цій частині.

Однак, з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, дана вимога не містить самого змісту позовної вимоги, є не конкретизованою, та з неї не можливо встановити на захист якого цивільного права та/або інтересу остання спрямована.

Крім того слід зазначити, що ст.ст. 257 та 267 ЦК України є нормами права, які визначають правову природу інституту позовної давності, та згідно яких позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто визначає строк звернення до суду з вимогою про захист порушеного права.

Причому, ч. 3 ст. 267 ЦК України, визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, враховуючи, що спір стосується реалізації позивачем спадкових прав, а тому в розумінні ЦК України та ЦПК України, в ракурсі посилання позивача на приписи 257 та 267 ЦК України, вищевказана вимога не є позовною вимогою.

В контексті вказаної позовної вимоги, вважаю за необхідне роз'яснити позивачу, що ст. 550 ЦК УРСР (1963р.) передбачено підстави та порядок продовження строку на прийняття спадщини. Аналогічний по суті інститут права міститься також в ч. 3 ст. 1272 ЦК України (2003р.), якою передбачено підстави та порядок надання додаткового строку, достатній для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини.

Вимоги позовної заяви в частині встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані посиланням на приписи як ЦК УРСР (1963р.) так і ЦК України (2003р.), водночас, в контексті всіх заявлених позовних вимог, вважаю за не обхідне додатково роз'яснити позивачу, що згідно приписів п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003р.), правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 1 листа Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. роз'яснив судам, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Крім того, позовна вимога про визнання права власності на земельну ділянку не містить зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, як ідентифікуючої ознаки останньої.

Також позивачем, в порушення приписів п.п. 5 та 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, в позовній заяві не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, зокрема щодо наявності спору, звернення в установленому законом порядку із заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з фактичним вступом в управління чи володіння спадковим майном, відмови нотаріуса, в установленому законом порядку, у вчиненні нотаріальних дій, факту прийняття спадщини, поховання спадкодавця, обставин наявності чи відсутності інших спадкоємців, постійного догляду за хворим чоловіком, права оцінювача ОСОБА_3 на здійснення оціночної діяльності, зокрема спірної земельної ділянки, тощо.

В позовній заяві також не зазначено дати її подання, хоча у відповідності до ч. 3 ст. 119 ЦПК України, позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, є законні підстави для залишення вказаної позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121, 209, 210 та 293 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області про поновлення пропущеного строку, встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом- залишити без руху та надати позивачу для усунення недоліків строк 5 днів, який рахується з моменту отримання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу виконати вимоги ухвали суду щодо:

- викладу змісту позовних вимог, обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та нормативного обґрунтування позовних вимог;

- зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування;

- зазначення дати подання позовної заяви.

У випадку не виконання вимог ухвали у зазначений суддею строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Копію ухвали направити позивачу - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Миколаївської, 55200).

Суддя Ф.Г. Сокол