Справа № 146/466/17 Провадження № 22-ц/772/1980/2017Головуючий в суді першої інстанції Пилипчук О. В.
Категорія 19 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Сопруна В.В.

При секретарі: Ліннік Я.С.

За участю: відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу,

В с т а н о в и л а :

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 4 лютого 2002 року стягнуто на її користь із відповідача 2 128,40 грн. за договором позики. Цим же рішенням встановлено, що відповідач позичила у неї 400 доларів США, які зобов'язувалась повернути до 10 березня 2001 року.

Рішення суду відповідачем добровільно виконано не було. 31 січня 2017 року державним виконавцем Томашпільського районного відділу ДВС відкрито виконавче провадження на виконання вказаного рішення.

Зазначеним рішенням суду стягнуто з відповідача заборгованість, виходячи із офіційного курсу долара до гривні на день ухвалення рішення. В зв'язку із збільшенням на сьогоднішній день курсу долара США по відношенню до гривні нею понесені збитки.

На даний час курс долара становить 2702,17 грн. за 100 доларів США, відповідно 10 808,70 грн. за 400 доларів США.

В зв'язку з чим позивач просила стягнути з відповідача на її користь збитки, пов'язані із знеціненням валюти на день платежу (курсову різницю у зв'язку із коливанням курсу долара США) в розмірі 8 796,60 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 збитки, пов'язані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі 8 796,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначила, що оскаржуване рішення вважає незаконним та необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, оскільки судом не було враховано, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України; судом проігноровано вимоги п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, згідно з якою суд має вирішити питання про обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню що цих правовідносин; та судом не правильно застосовано матеріальний закон, який не може бути застосовано до правовідносин, що виникли до набрання чинності новим Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні відповідач підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явилася.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 4 лютого 2002 року, яке набрало законної сили 4 березня 2002 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 128,40 грн. боргу за договором позики (а. с. 6).

Цим рішенням суду встановлено, що ОСОБА_4 14 січня 2001 року отримала від ОСОБА_3 за договором позики кошти в сумі 400 доларів США, які зобов'язалась повернути до 10 березня 2001 року.

Зазначені обставини були визнані відповідачем.

Згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

31 січня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-113/2002, виданого Томашпільським районним судом Вінницької області 1 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2 128,40 грн. боргу за договором позики (а. с. 8).

Докази виконання відповідачем рішення суду та сплати на користь позивача боргу в сумі 2 128,40 грн. в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч. 1).

Стягуючи заборгованість за договором позики, предметом яких були долари США, у гривнях судом було визначено розмір коштів, виходячи із курсу долара США до гривні станом на день ухвалення рішення - 4 лютого 2002 року.

Між тим, відповідач ОСОБА_2, з урахуванням положень ст.1049 ЦК України та того, що предметом позики були саме долари США, має обов'язок по поверненню саме доларів США.

Визначення її гривневого еквівалента та стягнення судом коштів у гривнях за офіційним курсом на день ухвалення рішення не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи те, що на даний час курс долара США по відношенню до гривні збільшився, відповідачем не повернуті позивачу кошти як виконання взятого на себе грошового зобов'язання, у тому числі, не сплачено позивачу кошти на виконання рішення суду від 4 лютого 2002 року, тому право кредитора на отримання суми, еквівалентної переданих у позику доларам США, порушене і для його відновлення остання зазнає витрат, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Саме цими обставинами обґрунтовувались вимоги позивача, яка просила стягнути з відповідача збитки, пов'язані із знеціненням валюти на день платежу (курсову різницю у зв'язку з коливанням курсу долара США) в розмірі 8 796,60 грн., провівши розрахунок таких збитків, виходячи із курсу долара США по відношенню до гривні на день пред'явлення до суду позову, враховуючи, що заборгованість відповідачем не сплачена.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення послався на те, що позивач має право на отримання коштів за невиконання грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: сум інфляційних нарахувань, оскільки рішення суду від 4 лютого 2002 року відповідачем не виконано. При цьому в резолютивній частині рішення судом першої інстанції зазначено висновок про стягнення із відповідача на користь позивача збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу в сумі 8 796,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті.

Тобто, ухваливши по суті правильне рішення про задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, суд першої інстанції застосував до даних правовідносин закон, який не поширюється на ці правовідносини, а саме - частину 2 статті 625 ЦК України, та не застосував закон, який підлягав застосуванню - статтю 22 ЦК України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 22, 526, 611, 1049 ЦК України та ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 збитки, пов'язані із знеціненням валюти на день платежу, в сумі 8 796,60 грн. (вісім тисяч сімсот дев'яносто шість грн. шістдесят коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн. (шістсот сорок грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ О.Ю. Береговий

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська