Справа № 510/2226/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.11.2017 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Сорокіна К.В.

за участю: секретаря Іванової Н.С.

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

Позивач та його представник ОСОБА_3 (ордер серії ОД № 328126 від 20.11.2017 р.) на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4, помер - ІНФОРМАЦІЯ_2; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1, батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_5; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2, батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_6; копія заповіту ОСОБА_4 від 04.07.2005 р., який він все своє майно заповідав онуку ОСОБА_1.; копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, згідно якої заповіт ОСОБА_7 зареєстрований 21.09.2005 р., посвідчений - 04.07.2005 р.; копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, згідно якого 10.02.2016 р. відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_4; копія технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, власник - ОСОБА_4, самочинно збудованих споруд не має відповідно до п. 9 розд. V прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 12.03.20111 р.; копія будинкової книги, згідно якої ОСОБА_1 зареєстрований АДРЕСА_1 з 17.09.2000 р.; копія рішення про затвердження вводу до експлуатації індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 від 26.01.1988 р.; копія рішення про відвід ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва від 30.11.1977 р.; копія договору від 08.07.1978 р. про надання земельної ділянки у безстрокове користування; копія акту про закінчення будівництва та вводу житлового будинку до експлуатації від 21.01.1988 р.; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналу правовстановлюючого документу.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача - ОСОБА_4 Після його смерті відкритись спадщина у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_4 04.07.2005 р. склав заповідальне розпорядження, яким все своє майно заповідав онуку ОСОБА_1, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. Відповідач по справі ОСОБА_2 є сином спадкодавця, обов'язкової долі у спадщині не має, на спадщину не претендує.

10.02.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа 30/2016.

23.11.2016 р. позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, однак йому в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Ці обставини змусили позивача звернутись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після померлого діда і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку у спадщині не має.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом звернення у відповідний шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б мали обов'язкову долю у спадщині, не має.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1235, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, який складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», «А1», загальною площею 84,60 кв.м., житловою площею 49 кв.м., допоміжною площею 35,60 кв.м.; тамбуру «а1»; літної кухні літ. «Б»; сараю літ. «Г»; вбиральні літ. «Д»; підвалу літ. «в», тамбуру літ. «а», споруди № 1, огорожі № 2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін