Унікальний номер справи 333/4714/17
Номер провадження 2/333/2247/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

м. Запоріжжя 29 листопада 2017 р.

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючий суддя Фунжий О.А., при секретарі Лященко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 березня 2006 р. позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 28 000 доларів США. Позичальник зобовязався повернути банку грошові кошти та сплатити відсотки за його використання. Відповідач свої обовязки за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 7 квітня 2017 р. виникла заборгованість на суму 20 543,46 доларів США за кредитом, 26 345,07 доларів США за процентами, усього 46 888,53 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 18 186,01 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про застосування позовної давності.

Позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засідання належними документами встановлено, що 21 березня 2006 р. Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України уклали кредитний договір № 06П036-К, за яким банк надав відповідачеві кредит у розмірі 28 000 доларів США зі сплатою 12,5% річних на строк до 20 березня 2016 р. Позичальник зобовязався повернути банку грошові кошти та сплатити відсотки за його використання. (а.с. 4-9)

У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наданими позивачем документами встановлено, що станом на 7 квітня 2017 р. у позичальника виникла заборгованість на суму 20 543,46 доларів США за кредитом, 26 345,07 доларів США за процентами, усього 46 888,53 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача. (а.с. 17-21)

Відповідно до ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач подав до суду заяву про застосування позовної давності. Заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У заяві про застосування позовної давності відповідач посилається на п. 4.5 кредитного договору, згідно якому у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж шістдесяти календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до п.п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями.

Суд вважає, що вказаною в договорі нормою сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Згідно наданому банком розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж на погашення кредиту відповідач здійснив 16 січня 2009 р., протягом наступних 60 календарних днів свої обовязки, передбачені п.п. 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору, позичальник не виконував. Таким чином, відповідно до п. 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив з 18 березня 2009 р. З цього часу банк мав право звернутись до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву до суду подав 14 серпня 2017 р. після спливу встановленою ст. 257 ЦК України позовною давністю, що є підставою для відмовлення в задоволені позову згідно зі ст. 267 ч.4 ЦК України.

Вказаний висновок суду кореспондується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладені в постановах судової палати у цивільних справах від 2 листопада 2016 р. у справі № 6-1174цс16, від 16 листопада 2016 р. у справі за № 6900цс16, від 7 грудня 2016 р. у справі № 6-719цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Письмові пояснення представника позивача про те, що п. 4.5 кредитного договору передбачає обовязок позичальника погасити борг та не встановлює інший, окрім зазначений в договорі, кінцевій термін погашення кредиту, судом не приймаються до уваги як такі, що суперечать викладеній вище позиції Верховного Суду України.

Оскільки суд відмовляє у задоволені позову в повному обсязі, вимога про стягнення з відповідача витрат на сплату судового збору також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 88, 213-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06П036-К від 21 березня 2006 р. відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.А. Фунжий