АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

представника заявника ОСОБА_2

представників заінтересованих осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року в справі за поданням Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про примусове входження до житлового приміщення, заінтересовані особи: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_6, а саме до квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2017 надано дозвіл на примусове входження до житлової квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, які належать на праві власності ОСОБА_5, для проведення подальших виконавчих дії з виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013 по справі 2-2340/12.

Справа № 2-2340/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11600/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що ОСОБА_5 не ухиляється від виконання рішення суду та не чинить перешкод щодо надання доступу до квартири. Зазначила, що боржник не була повідомлена про проведення виконавчих дій. Вказала, що судом у відсутність державного виконавця та без дослідження всіх матеріалів виконавчого провадження постановлено ухвалу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання своїх зобов'язань та рішення суду, зокрема, в строк наданий боржнику для самостійного виконання, рішення суду боржником не виконано; не забезпечено вільний доступ до квартир, враховуючи необхідність опису майна, для їх подальшої реалізації в рахунок погашення боргу та з метою належного виконання рішення суду.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15.04.2014 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-2340/12 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-В00/107/2007 від 07.11.2007 в розмірі 7 611 608,53 грн. (а. с. 4). На підставі вимог ст.ст. 17, 19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження», 14.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою боржнику надано семиденний термін для самостійного виконання рішення суду, яке боржником не виконано (а. с. 5). З метою збереження майна боржника та усунення можливості його відчуження, 14.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України у м. Києві ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 32). Згідно повідомлення КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_1 належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. 21.07.2003 (а. с. 6-7). Згідно довідки (Форма №3) виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 25.04.2016 №423 за адресою: АДРЕСА_1 боржник не зареєстрований. За даною адресою зареєстрований піднаймач ОСОБА_9 з 03.09.2009 (а. с. 8). Дана квартира є предметом іпотеки, згідно договору іпотеки №PCL-002/553/2006 від 20.04.2006, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_5 (а. с. 10-12).

Згідно повідомлення КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 належить боржнику на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-КапіносомА.Є. 22.11.2003 (а. с. 16-17). Дана квартира є предметом іпотеки, згідно договору іпотеки №PML-B00/107/2007 від 27.11.2007, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 (а. с. 13-15).

25.05.2017 виходом державного виконавця, представника стягувача за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, провести виконавчі дії направлені на опис майна боржника не виявилось можливим, оскільки не встановлена особа, яка знаходилась в квартирі категорично відмовилась відчинити двері. За місцем проведення виконавчих дій о 12:00 год. адвокат ОСОБА_3, яка надала для огляду ордер на представництво інтересів ОСОБА_5 та договір про надання юридичної допомоги, укладений між ОСОБА_5 та Адвокатським об'єднанням «Соколовський та партнери» та зазначила, що вона є представником боржника у виконавчому провадженні та при проведенні виконавчих дій. На вимогу державного виконавця представнику надати доступ до вищевказаних квартир з метою їх опису та арешту, представник відмовилась та зазначила, що боржник перебуває за кордоном. Державним виконавцем зобов'язано представника боржника повідомити боржнику про необхідність з'явитись 31.05.2017 о 14.00 год. до державного виконавця для надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, про що зазначено в актах (а. с. 18-19).

Вимогою державного виконавця від 25.05.2017 №298/7 призначено проведення виконавчих дій, а саме опису арештованого нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 на 20.06.2017. Дану вимогу державного виконавця отримано 03.06.2017 ОСОБА_10 (а. с. 21-22). 31.05.2017 до Відділу надійшла заява представника боржника ОСОБА_3, якою повідомлено, що повідомити ОСОБА_5 про необхідність з'явитись до державного виконавця не виявилось можливим, оскільки остання перебуває за кордоном (а. с. 23). 19.06.2017 до Відділу надійшов лист ОСОБА_10., яким повідомлено про отримання вимоги державного виконавця від 25.05.2017 та неможливість вручення її ОСОБА_5, оскільки він її не бачив (а. с. 25).

20.06.2017 виходом державного виконавця, представника стягувача за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, провести виконавчі дії направлені на опис майна боржника не виявилось можливим, оскільки двері квартир ніхто не відчинив, про що складений акт державного виконавця (а. с. 26).

Таким чином, боржник не виконав вимогу державного виконавця. Дані квартири є предметом іпотеки.

Станом на 18.07.2017 грошові кошти, згідно виконавчого документу боржником на рахунок Головного територіального управління юстиції у м.Києві не надходили.

Крім того, від боржника не надходило жодних повідомлень (усних чи письмових) щодо врегулювання умов та порядку погашення наявного боргу та виконання рішення суду.

Майном, яке належить боржнику, та на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по рішенню суду є зазначені вище квартири, а отже задоволення судом подання про примусове входження до квартир є суттєвим для подальшого виконання рішення суду. Відмова в його задоволенні унеможливить подальше виконання.

Враховуючи вищевикладене, ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві, звернулося із відповідним поданням до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

За положеннями ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати всі необхідні дії передбачені чинним законодавством для виконання рішення суду, зокрема шляхом звернення до суду із поданням про примусове проникнення до житла.

Таким чином, державний виконавець відповідно до вимог законодавства звернувся із відповідним поданням до суду, оскільки в даному випадку можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п'яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з'являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 6 ст. 19 даного Закону).

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5, будучи належним чином обізнана про необхідність виконання рішення суду про стягнення вищезгаданої заборгованості, на неодноразові звернення державного виконавця не реагувала, до останнього не з'являлася, про зміну місця свого проживання не повідомляла, жодної копійки (на протязі майже 4 років ) не сплатила.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення подання державного виконавця правильними та належним чином мотивовані відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи в суді першої інстанції не приймав участь державний виконавець заслуговують на увагу, однак матеріали справи містять належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження, які дозволили суду першої інстанції зробити висновки, з якими погоджується і колегія суддів у зв'язку з чим дана обставина не може бути підставою для скасування ухвали суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 не ухиляється від виконання рішення суду та не чинить перешкод щодо надання доступу до квартири є необґрунтованими, оскільки при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено стороною боржника про обізнаність щодо наявності своїх боргових зобов'язань за рішенням суду з 2013 року, але жодного платежу до теперішнього часу не внесла, що колегія суддів розцінює як її ухилення від виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для задоволення подання державного виконавця, враховуючи невиконання в добровільному порядку рішення суду боржником.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк