Справа № 739/119/17 Провадження № 22-ц/795/1423/2017 Головуючий у I інстанції - Чепурко В. В. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

при секретарі - Зіньковець О.О.

за участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у квітні 2016 року до позивача подзвонив співробітник ПАТ КБ «ПриватБанк» із пропозицією оформити сервіс «Миттєва розстрочка». Під час розмови позивач повідомив, що не має наміру оформлювати запропонований сервіс, оскільки не отримав детальної інформації щодо його сукупної вартості. Але не зважаючи на відсутність згоди на оформлення «Миттєвої розстрочки» через декілька місяців йому прийшло повідомлення про те, що він повинен сплатити черговий платіж у відповідності до вимог сервісу. Позивач вважає, що нав»язаний відповідачем сервіс «Миттєва розстрочка» фактично являється споживчим кредитом, і повинен укладатись в письмовій або електронній формі, а тому укладений між сторонами договір про надання споживчого кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка» є нікчемним.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 08.06.2017 позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним - задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого суду від 08.06.2017, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції заявник обґрунтовує тим, що 01.02.2012 ОСОБА_2 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якої отримав кредитну картку «Універсальна». Позивач своїм підписом підтвердив, що йому було надано повну інформацію щодо надання банківських послуг.

Суд помилково дійшов висновку, що при укладенні між сторонами договору, банком порушена письмова форма. Зазначає, що укладення договору з позивачем відбулося у формі приєднання.

За доводами скарги позивач погодився з запронованими банком умовами та підтвердив свою згоду натисканням клавіші «Згоден» при проведенні IVR-обзвону на його фінансовий телефонний номер.

Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

01 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Подавши відповідну заяву позивач підтвердив, що вказаний договір складається із даної заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів (а.с. 60-61, 66-74).

У зв'язку з укладенням вказаного договору позивачу було видано кредитну картку «Універсальна GOLD" №4149 6258 0440 2293 та встановлено кредитний ліміт (а.с. 63-64).

Станом на 26 квітня 2016 року позивач мав поточну заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 6 616,39 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача (а.с.93).

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позову, суд першої інстанції послався на не дотримання сторонами вимог закону стосовно письмової форми договору про надання споживчого кредиту, за сервісом «Миттєва розстрочка», умови якого визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, а висловлення згоди позивачем по телефону на його укладення та натискання відповідної клавіши, без дотримання письмової форми без підписання позивачем договору власноручно чи з використанням іншого аналогу власноручного підпису не свідчить про дотримання вимог щодо форми укладення таких договорів.

З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір на обслуговування карткового рахунку, зокрема, надання кредиту з дотриманням вимог ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 30.04.2010 № 223.

При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярі або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

26.04.2016 ОСОБА_2 скористався сервісом "Миттєва розстрочка", згідно якого отримав кредит у розмірі 6616,39 грн зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 2,9 % від суми кредитних коштів.

За період з 26.04.2016 по 26.03.2017 позивачем по кредитній картці НОМЕР_1 було сплачено заборгованість по договору «Оплата частинами» (а.с. 65).

Банк та користувач укладаючи договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу та відповідно до ст. 14.8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Зокрема, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи розташовані на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Враховуючи, що 01.02.2012 між ОСОБА_2 та банком був укладений договір про надання банківських послуг та в цей же день видана кредитна картка «Універсальна» (а.с. 60-64), укладення спірного договору з позивачем відбулося у формі приєднання.

Відповідно до п. 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» визначено порядок використання сервісу «Миттєва розстрочка».

Щомісячна комісія за користування сервісом «Миттєва розстрочка» вказана у розділі 2.7.6 Умов (тарифи).

Тарифами передбачено, що комісія стягується щомісяця в розмірі 2,9% від суми покупки.

Зміст договору укладеного з ОСОБА_2 зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між позивачем та Відповідачем укладений договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов»язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають Заяви, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушеного права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання вимог законодавства при їх укладенні.

У відповідності до пункту 1.1.1.129 Умов та Правил надання банківських послуг, сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга Банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна GOLD» на умовах терміновості, платності та зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться Банком на підставі договірного списання.

Відповідно до пунктів 2.7.6.1.2.1 та 2.7.6.1.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг, утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо Утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. Рахунок, спеціального платіжного засобу якого є картка 999********, відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка» шляхом:

а. введення і відправки ОТП-паролю;

б. натискання клавіші, що озвучена як згоду з умовами кредитного договору;

в. введення логіна і пароля при авторизації в Приват24;

г. натисканням клавіші «згоден» або «підтверджую» в ТСО, банкоматах ПриватБанку, при показі умов кредитного договору та після введення пін коду кредитної картки;

д. відправка SMS-команди chast2 на номер 10060;

е. натисканням кнопки «згоден» або «підтверджую» в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24 Sender, веб-версії «Приват24»;

є. натискання клавіші «Згоден» при IVR обдзвоні.

Відповідно до 2.7.6.1.2.3. Умов та Правил надання банківських правил, дії клієнта описані в п. 2.7.6.1.2.2. даних Умов, вчинені Клієнтом, прирівнюються Сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «Миттєва розстрочка».

26.04.2016 ОСОБА_2 працівником банку в телефонній розмові було запропоновано погасити заборгованість за кредитним лімітом по кредитній картці «Універсальна» шляхом підключення до сервісу «Миттєва розстрочка». Тобто, позивачу було запропоновано змінити умови обслуговування по кредитній картці. Позивач погодився з запропонованими банком умовами та підтвердив свою згоду натисканням клавіші «Згоден» при проведенні IVR-обдзвону на його фінансовий тел.номер НОМЕР_2.

Отже, як при укладенні Договору про надання банківських послуг від 01.02.2012, так і при підключенні кредитної картки «Універсальна» до сервісу «Миттєва розстрочка» 26.04.2016, сторонами була дотримана письмова форма договору у відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України, а отже відсутні підстави вважати такі правочини нікчемними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін, зокрема вимоги про те, що зміст правочину не може суперечити ЦКУ, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Закон України «Про захист прав споживачів», як зазначено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»: споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції в розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно п. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний надати споживачеві оригінал кредитного договору, що містить усі додатки та умови, згідно яких виконуватиметься кредитне зобов'язання. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 №168, і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808), кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Письмова форма будь-якого договору, у тому числі кредитного, полягає у фіксації його змісту за допомогою письмового тексту і підписання цього тексту особами, які вчинили цей договір. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається, позивач не просив визнати кредитний договір від 01.02.2012 недійсним, не вважав його нікчемним, фактично взяв на себе обов'язок щодо його виконання, скористався кредитними коштами, а також сервісом «Миттєва розстрочка», яка передбачає 2,9 % на місяць, проте станом на 26.04.2016 відсоткова ставка по кредитній картці № НОМЕР_1 складала 3,6 % на місяць.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, в порушення норм матеріального та процесуального права, прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позову.

На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволеннню, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у повернення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 704,00 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316-317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 08 червня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору нікчемним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 704 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: