Справа № 740/874/17
Провадження № 2/740/674/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Філоненко О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_5, ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку № 13 по вулиці Лісова в с. Хвилівка Ніжинського району в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_6, батько позивача, і ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 01 серпня 2005 року по 12 січня 2008 року. В період шлюбу ними був придбаний житловий будинок № 13 по вул. Лісова (Комсомольська) в с. Хвилівка Ніжинського району, який на праві власності було зареєстровано за ОСОБА_3 Але не зважаючи на реєстрацію, будинок є спільною сумісною власністю подружжя і належав їм у рівних частках по 1/2 кожному. За чотири дні до купівлі вказаного будинку ними була продана квартира в АДРЕСА_1, яка була приватизована та належала на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дочці відповідачки. Дана квартира була продана за 10 тисяч гривень, а будинок в с. Хвилівка куплено фактично за 20 тисяч гривень. Для купівлі будинку подружжям було взято в позику 12 тисяч гривень, які згодом ними були повернуті, ще за час перебування в шлюбі. 08 листопада 2015 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до якого входить і 1/2 частина спірного будинку. Заповіту на випадок своєї смерті спадкодавець не залишив, тому ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6, її брат ОСОБА_5 від прийняття спадщини після смерті батька відмовився. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки свідоцтво про право на спадщину на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, видається за письмовою згодою другого з подружжя, а така згода ОСОБА_3 відсутня.

Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про підтримання вимог та розгляд справи в її відсутність.

Відповідач в судовому засіданні заперечила позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що квартира АДРЕСА_2 належала її свекрусі, матері попереднього чоловіка, вона її доглядала і після її смерті у 2005 році прийняла спадщину і стала власником зазначеної квартири. Там були прописані її дочка ОСОБА_7 та ОСОБА_6 12 травня 2006 року вони продали квартиру за 10 000 гривень і 16 травня того ж року ними було куплено спірний будинок в с. Хвилівка, фактично за 20 000 гривень, кошти, яких не вистачало, відповідач позичила і з часом сама віддала борг. ОСОБА_6 жодних матеріальних вкладень у будинок не робив, він постійно брав кредити, які відповідач змушена була повертати, свої гроші він віддавав своїм дітям. Весь тягар утримання будинку і проведення у ньому ремонтів несла відповідач та її дочка ОСОБА_7 Належну ОСОБА_6 частину коштів, отриманих після продажу квартири по вул. Кутузова він використав на власний розсуд. Підтвердженням того, що будинок в с. Хвилівка було придбано на гроші відповідача є те, що право власності було оформлено на її імя, якби в купівлю будинку вкладав кошти і ОСОБА_6 він би не дозволив їй зареєструвати його за собою. Не зважаючи на розлучення в 2008 році ОСОБА_6 продовжував проживати у спірному будинку до 2012 року у виділеній йому кімнаті. Просить застосувати строк позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу сплинуло вже три роки і її колишній чоловік жодних претензій до розподілу спільного майна не предявляв.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що добре знає і відповідача і її колишнього чоловіка ОСОБА_6, він був її кумом. Їй відомо, що останні 9 років вони проживали в с.Хвилівка, ОСОБА_6 матеріально допомагав своїм дітям, а два роки тому потрапив у аварію і помер.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що добре знає ОСОБА_3, саме вона порадила їй купити будинок в с.Хвилівка і дала у позику 12 тисяч гривень на купівлю житла строком на чотири роки, і у зазначений термін борг відповідач повернула. Утриманням будинку займалася ОСОБА_3, саме вона робила ремонти. Стосовно її колишнього чоловіка, то він вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями.

Третя особа ОСОБА_5 та ПАТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином, суд розглянув справу в їх відсутність.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, заслухавши сторони та свідків, суд приходить до наступних висновків.

Договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу ОСОБА_10, доводиться, що 12 травня 2006 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було продано квартиру АДРЕСА_2, яка належала їм на праві спільної часткової власності по 1/3 частині кожному, за 10 000 гривень (а.с.60-62).

16 травня 2006 року ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського районного округу ОСОБА_11, придбала будинок № 13 по вул. Комсомольська в с. Хвилівка Ніжинського району(а.с.66).

Відповідно до рішення 1 сесії 7 скликання Талалаївської сільської ради вулицю Комсомольська в с. Хвилівка Ніжинського району перейменовано на вулицю Лісова (а.с.34).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно доводиться, що право власності на будинок № 13 по вул. Комсомольській (Лісова) в с. Хвилівка зареєстровано 19 травня 2006 року за ОСОБА_3 в цілому, що підтверджується і технічним паспортом на зазначений будинок (а.с.12-15).

Як встановлено судом і не спростовується сторонами по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 01 серпня 2005 року, витягом з державного реєстру актів цивільного стану підтверджується, що шлюб було розірвано 12 січня 2008 року (а.с.10). Що дає підстави для висновку, що будинок № 13 по вул. Лісова в с. Хвилівка Ніжинського району є спільною сумісною власністю подружжя, так як був придбаний в період шлюбу, за кошти, які отримані від відчудження квартири, 1/3 частку в праві власності якої мав ОСОБА_6 (батько позивача) .

Розписка про те, що ОСОБА_3 взяла в борг 12 тисяч гривень терміном на чотири роки (до 14 травня 2010 року) у ОСОБА_12, що мається на а.с.67, підтверджує твердження відповідача про те, що коштів на придбання будинку в с.Хвилівка не вистачало. Свідок ОСОБА_9 стверджувала, що борг їй було повернуто вчасно, тобто до 2010 року, вже після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 Але відповідач у своїх свідченнях зазначала, що її колишній чоловік проживав з нею до 2012 року, тобто кошти були повернуті за час спільного проживання. Доказів, що він не приймав участь у сплаті позики суду не було надано.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина першастатті 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З огляду на викладене, враховуючи висновок про доведеність придбання майна за спільні кошти, будинок в с. Хвилівка по вул. Лісова,13 на думку суду слід вважати спільним сумісним майном подружжя, в якому кожний з них мав права на 1/2 частку.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер 08 листопада 2015 року (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження з урахуванням свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_6 (а.с.8-9).

З наданої на запит суду копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_6, вбачається, що спадщину прийняла його дочка ОСОБА_4 (а.с.42-58).

01 листопада 2016 року позивачу постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку № 13 по вул. Лісова в с. Хвилівка, оскільки він придбаний в період перебування спадкодавця в шлюбі з ОСОБА_13 і відсутня її згода на визначення частки у спільному сумісному майні подружжя та на видачу свідоцтва про право власності (а.с.11).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що в першу чергу на спадкування за законом мають зокрема діти спадкодавця.

Отже позивач має право на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги, частки майна батька у праві спільного сумісного майна подружжя, що становить 1/2 частину житлового будинку № 13 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісова в с. Хвилівка Ніжинського району Чернігівської області.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 213 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 13 з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Лісова в с. Хвилівка Ніжинського району Чернігівської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 08 листопада 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2017 року