Справа №482/683/17-ц
У Х В А Л А

про забезпечення позову

19 травня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Баранкевич В.О.,

при секретарі Андрусенко В.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В своєму позові позивач посилався на те, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15.11.2016 року за нею визнано право власності у порядку спадкування за законом та заповітом на 2/3 частки земельної ділянки площею 10,50 га, кадастровий номер 0:08:002:0002, що призначена для ведення фермерського господарства, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, що належала ОСОБА_3, який помер 18 квітня 2011 року.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10.01.2017 року рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

25.04.2017 року позивачем зареєстровано право власності на 2/3 частки земельної ділянки площею 10,50 га, кадастровий номер 0:08:002:0002, яка розташована в межах території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Право власності на 1/3 вказаної земельної ділянки належить ОСОБА_2.

Таким чином позивач та відповідач стали учасниками спільної часткової власності земельної ділянки площею 10,50 га кадастровий номер 0:08:002:0002.

Позивач вказує, що неодноразово намагалася домовитись з відповідачем про спільний порядок володіння та користування земельною ділянкою, але ОСОБА_2 не бажає домовлятись, продовжує самостійно користуватись вказаною земельною ділянкою, засіваючи її та отримуючи дохід, саме тому позивач вирішила звернутись до суду з позовом про поділ земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії із спірною земельною ділянкою в тому числі надання в оренду та засівання, посилаючись на те, що відповідач безпідставно користується земельною ділянкою, має можливість здавати її в оренду та здійснити дії які зашкодять земельній ділянці. Зваживши доводи заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали, якими її обґрунтовано, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимогст.151 ч.2 п.1 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов.

Відповідно до ст. 151 ч.3 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимогст.153 ч.1 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позов, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Крім того вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Проте заяву про забезпечення позову позивачем не мотивовано належними та достатніми доказами. Так позивач вказує, що позивач безпідставно користується земельною ділянкою, має можливість здавати її в оренду та здійснити дії які зашкодять земельній ділянці, хоча як вказує сам позивач ОСОБА_2 є співвласником зазначеної земельної ділянки, тобто має підстави користуватися нею. Посилання позивача на те, що відповідач має можливість здавати спірну земельну ділянку в оренду також не відповідає дійсності, так як згідно ст.88 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку, тобто без згоди позивача відповідач не може укласти договір її оренди. Також позивачем не надано жодних доказів того, що ОСОБА_2 своїми діями може зашкодити земельній ділянці. Таким чином позивач врахував лише свої права та просить суд до вирішення справи по суті заборонити відповідачу вчиняти дії повязані з обробітком земельної ділянки, що не узгоджується з вимогами ЦПК України та положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також заборонити відповідачу укладати договори оренди спірної земельної ділянки, що в силу положень ст.88 Земельного Кодексу України не має сенсу. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають. На підставі наведеного, керуючись ст. 151 153, 208, 210, 293 ЦПК України, та постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії із спірною земельною ділянкою в тому числі надання в оренду та засівання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: