Провадження № 2/522/3241/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

В червні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням квартирою № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі, та про усунення перешкод в користуванні цією квартирою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що в січні 1996 року вселилася до вищевказаної квартири та у встановленому законом порядку прописалася в цій квартирі в якості члена сімї відповідача, яка є власником цієї квартири та її рідною тіткою по лінії батька, й проживаючи в цій квартирі удвох з відповідачем однією сімєю, вони мали спільний бюджет, витрачали свої кошти на спільні потреби, зокрема, на утримання квартири та її ремонт, на спільне харчування та на купівлю предметів домашньої обстановки та вжитку, а також піклувалися один про одного, але у 2012 році відповідач здійснила заміну замків на вхідних дверях, а влітку 2013 року взагалі перестала впускати її до спірної квартири.

З огляду на наведене, позивач вважає, що, незважаючи на те, що відповідач перестала підтримувати з нею сімейні відносини, але це не позбавляє її права користування спірною квартирою відповідно до діючого законодавства України, зокрема відповідно до ст. 156 ЖК України.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_1 підтримали позов, а відповідач та її представник адвокат ОСОБА_2 не визнали позов та просили відмовити у задоволення позову у звязку із пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та допитавши свідків, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 набула право власності на квартиру № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 29.06.1995 р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державною нотаріальної контори за р. № 14-1274 (а.с. 7).

В січні 1996 року у вищевказану квартиру у встановленому законом порядку прописалася, як член сімї власника цієї квартири, відповідач ОСОБА_3, яка є племінницею відповідача ОСОБА_4 (а.с. 8, 9, 10).

В подальшому ОСОБА_4, на підставі договору дарування від 13.09.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р. № 1736, відчужила квартиру АДРЕСА_1 (вул. Уютній) в м. Одесі на користь ОСОБА_6 (а.с. 112, 113).

Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

За результатами розгляду апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4, про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням, 23 березня 2012 року апеляційний суд Одеської області скасував рішення Приморського районного суду м Одеси від 19 грудня 2011 року та ухвалив нове рішення, яким задовольнив частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, зобовязав ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_6 у користуванні квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Уютній у м. Одесі шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування цієї квартирою, вказавши, що це рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_2, та відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Уютній в м. Одесі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26 вересня 2012 року було скасоване вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4, про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням, а цю справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року у згаданій справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : ОСОБА_4, про усунення перешкод у користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, було скасоване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2011 року в частині визнання за ОСОБА_3 права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування жилим приміщенням відмовлено, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як вбачається з вказаного рішення апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року, суд встановив, що, по-перше, ОСОБА_3 вселилася і була зареєстрована у спірній квартирі за згодою попереднього власника ОСОБА_4, а не як член сімї нового власника квартири ОСОБА_6, яка заперечує про визнання за відповідачем права користування її власністю; і, по-друге, посилання ОСОБА_3 в зустрічному позові на те, що після відчуження квартири ОСОБА_4, вона залишилася проживати разом з нею в спірній квартирі, не можуть бути прийняті до уваги з тих підстав, що право члена сімї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, права члена сімї власника житла є похідними від прав самого власника, а ОСОБА_3 не є членом сімї власника квартири ОСОБА_6, тому її зустрічні вимоги до останньої задоволенню не підлягають (а.с.102-103).

Крім того, апеляційний суд Одеської області у згаданому рішенні від 06 лютого 2013 року вказав, що позивач ОСОБА_6 обрала невірний спосіб захисту порушеного права власності на спірну квартиру шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки це можливо у випадку відсутності члена сімї власника по місцю проживання понад 1 рік, але позивач набула право власності на спірну квартиру 13 вересня 2010 року, а позов подала у березні 2011 року і в цей період ОСОБА_3 не проживала разом з нею як член сімї (а.с. 102-103).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Більш того, як вбачається з виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи від 21.12.2016 р., відповідача ОСОБА_3 знято з реєстрації за адресою : АДРЕСА_3 з 21.12.2016 р. на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 06.02.2013 р.

Також судом установлено, що 22 лютого 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за умовами якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру № 12, що розташована у будинку № 12 по вул. Уютній (вул. Затишній) в м. Одесі (а.с.114).

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що оскільки, по-перше, 13.09.2010 р. відбулася заміна колишнього власника квартири АДРЕСА_1 (вул. Уютній) в м. Одесі ОСОБА_4 на ОСОБА_6, яка була власником цієї квартири до 21.02.2013 р. включно та заперечувала проти користування цією квартирою відповідачем ОСОБА_3, а закон не передбачає переходу прав і обовязків в частині збереження права користування житлом членів колишнього власника у випадку зміни власника житлового будинку (квартири), й рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права користування квартирою № 12 у будинку № 12 по вул. Затишній (вул. Уютній) в м. Одесі; і, по-друге, з 2012 року відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартири, про що вона сама вказує у позовній заяві, а ОСОБА_4, після набуття нею права власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 22.02.2013 р., не давала згоди на вселення в цю квартиру відповідача ОСОБА_3 у якості члена її сімї, як це передбачено ст. 156 ЖК України та ст. 383 ЦК України, - тому позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону та є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 07липня 2017 року.

Суддя Н.А. Ільченко