Справа № 154/2693/17 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І.Р.
Провадження № 22-ц/773/1557/17 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

стягувача ОСОБА_1,

державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за поданням головного державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року у задоволенні подання головного державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, стягувач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою подання державного виконавця задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені подання головного державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано належних доказів, які б підтверджували факт умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду грошових зобовязань.

Вказані висновки суду першої інстанції ґрунтуються на обставинах справи та нормах чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області знаходиться виконавчий лист № 154/219217 від 02.08.2017 року виданий Володимир-Волинським міським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8700 гривень боргу. ( а.с. 4).

Постановою ВП № 54423609 від 03.08.2017 року старшого державного виконавця Володимир-Волинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області, відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №154/2192/16 від 02.08.2017 року ( а.с. 5).

З метою перевірки майнового стану боржника головним державним виконавцем були здійснено вихід за адресою, в результаті якого встановлено, що двері будинку були зачинені, а тому перевірити майновий стан боржника не вдалося про що складено Акт від 30.08.2017 року ( а.с. 6).

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст.33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст.377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують умисне ухилення боржника від виконання власних боргових зобов'язань.

Твердження стягувача ОСОБА_1В про те, що факт повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження та перевірка його майнового стану державним виконавцем є доказом ухилення божника від виконання зобовязань не заслуговує на увагу, оскільки наведені обставини указують не про ухилення, а про невиконання даного зобовязання.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, оскільки відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке б слугувало підставою вважати, що боржник ОСОБА_3 був повідомлений про відкриття виконавчого провадження як того вимагають приписи ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження».

Долучені до подання матеріали не давали суду підстав вважати, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду.

В матеріалах справи, крім виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також Акту державного виконавця, відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про вчинення державним виконавцем відповідних дій для примусового виконання рішення суду, та умисне ухилення боржник від виконання даного рішення .

В суді апеляційної інстанції державний виконавець ствердив, що у нього відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Державним виконавцем не доведено, що боржник ОСОБА_3 умисно ухилявся від виконання рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні даного подання, оскільки не було передбачених законом підстав для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до субєктивного тлумачення норм Закону, а тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу стягувача ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: