Номер провадження: 22-ц/785/4801/17
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання незаконним відступлення права вимоги, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2017 року,

встановила:

16.11.2012 року ОСОБА_2 -ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому просила суд визнати не законним відступлення ПАТ «УкрСиббанк» своїх прав ПАТ «Дельта Банк» на вимоги за кредитним договором №0, мотивуючи свої вимоги тим, що угода про відступлення ПАТ «УкрСиббанк» своїх прав на вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» укладена з істотним погіршенням стану боргових зобов'язань, визначених рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10.10.2011 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.01.2012 року, якими стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором, грубо порушує її права, не відповідає вимогам закону.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2017 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 -ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених нею позовних вимог у повному обсязі.

Позивач та її представник - адвокат Шевчук В.М. в судове засідання не з'явились. Адвокат подав заяву про відкладення слухання справи.

Колегія суддів, з огляду на розумний строк розгляду справи (справа розглядається з 2012 року), процесуальну поведінку позивача, а саме неявку в судове засідання, вирішила розглядати справу у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України за відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встанови наступні обставини та дійшов до таких висновків.

11.10.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (нова назва - AT «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 -ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №ІЦ054573000 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні у сумі 132840,00 дол. США з терміном повернення - до 11.10.2027 року. В забезпечення виконання умов договору є порука ОСОБА_7 (Договір поруки № 48896 від 11.10.2006 pоку.).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.10.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11.10.2006 року що станом на 01.08.2008 року складає 698061,26 грн. та вирішено питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.01.2012 року, яке набрало законної сили і в касаційному порядку не оскаржене, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.10.2011 року в частині розподілу судових витрат змінено, у іншій частині рішення залишено без змін.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» заборгованість позивача про кредитному договору № від 11.10.2006 року яка на день передачі активу в еквіваленті курсу НБУ станом на 16.12.2011 pоку складала 1 403 637,91 грн.

Обґрунтовуючи позов про визнання незаконним відступлення права вимоги, позивач зазначала, що угода про відступлення ПАТ «УкрСиббанком» своїх прав на вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», укладена з істотним погіршенням стану боргових зобов'язань, визначених рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10.10.2011 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.01.2012 року, грубо порушує її права, не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Пунктом 9.12. кредитного договору передбачено, що уклавши цей договір Позичальник надає Банку згоду передавати права та обов'язки Банку за даним договором третій особі без отримання на це додаткової згоди Позичальника.

Посилання позивача на те, що укладення договору купівлі-продажу суперечить вимогам ч. 1ст. 513 ЦК України, якою встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, оскільки між нею та ПАТ «Дельта Банк» жодних угод не укладалося, не відповідає дійсності. Правочин щодо заміни кредитора за спірним Кредитним договором укладено в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Жодною вимогою закону не закріплено обов'язок укладення між боржником та новим кредитором будь-яких правочинів у зв'язку з уступкою права вимоги, тому твердження позивача не можуть братися до уваги.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що здійснення заміни кредитора у спірному зобов'язанні повністю відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 512-516 ЦК України, крім того, правомірність укладення вищевказаного договору підтверджується також тим, що на день розгляду справи цей договір є чинним, будь-яких судових рішень щодо визнання його недійсним не існує. Тому ПАТ «Дельта-Банк» законно набуло права вимоги до ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за Кредитним договором № 0.

Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюються главою 73 ЦК України.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором.

Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. ЦК України не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

У судовому засіданні представники відповідачів пояснювали, що укладення спірного договору ніяким чином не порушило права позивача. Вказали, що на даний час у позивача існує заборгованість за кредитним договором, яка не погашена, а тому наявність заборгованості згідно норм ЦК України не передбачає недійсність договорів, та зазначали що на сьогоднішній день зобов'язання позивачем в повному обсязі не виконано ні перед первісним, ні перед новим кредитором, крім того, зобов'язання, з ухваленням рішень судами, не припинилося - термін його виконання, як зазначалося - до 2027 року, який ще не настав.

Таким чином, враховуючи, що боржником кошти не повернуто, зобов'язання не виконано, після ухвалення рішень нараховувалася й продовжує нараховуватися прострочена заборгованість за Кредитним договором, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законодавчої заборони щодо заміни кредитора у зобов'язанні, а відтак - і про відсутність правових підстав для визнання незаконним відступлення права вимоги, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін.

Крім того суд вказав, що згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» домовились з усіх істотних умов та уклали договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року в письмовій формі.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановленого договором або законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства та не відповідає положенням ст. ст. 16, 203 - 204, 215, ЦК України.

Щодо посилання позивача на те, що його обсяг відповідальності збільшився, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу прав вимоги, суд першої інстанції дійшов таких висновків.

Кредитний договір, укладений з позивачем, був переданий ПАТ «Дельта Банк» в обсязі та на умовах, встановлених ще ПАТ «УкрСиббанк». При цьому, як під час передачі прав вимоги, так і після жодних змін до кредитних договорів не вносилося.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважав, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідачів, порушення відповідачами чинного законодавства України при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», ОСОБА_2 -ОСОБА_3 була повідомленна про зміну кредитора у зобов'язанні, належним чином, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання доводів позову, яким суд надав належну правову оцінку, а тому додаткового правового аналізу вони не потребують.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева