У Х В А Л А

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2017 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, зміну рішення, визнання права власності; за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про стягнення боргу,

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 2 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 21 липня 2016 року, в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» та ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2017 року касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» та ОСОБА_5 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У червні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2017 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 2 статті 777 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року та ухвали Верховного Суду України від 6 грудня 2007 року та від 12 вересня 2007 року й на постанову Вищого господарського суду України від 18 січня 2007 року, в яких, на його думку, зазначена норма матеріального права застосована по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд касаційної інстанції, погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, зміну рішення та визнання права власності виходив з того, що у позивача в користуванні на підставі договору оренди, укладеного з відповідачем перебувала частина нежитлового приміщення площею 154,0 кв. м, яка є складовою частиною адміністративної будівлі, загальною площею 972,4 кв. м, як цілісного майнового комплексу, що був відчужений відповідачем, тому позивач не мав переважного права перед іншими особами на придбання цього цілісного майнового комплексу в розумінні частини 2 статті 777 ЦК України.

У наданих для порівняння ухвалах Верховного Суду України від 12 вересня 2007 року та від 6 грудня 2007 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу з огляду на те, що у позивачів в користуванні на підставі укладених з відповідачами договорів оренди перебували спірні приміщення та які були відчуженні відповідачами, тому позивачі мали переважне право перед іншими особами на їх придбання відповідно положень частини 2 статті 777 ЦК України.

Отже, в судовому рішенні, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд яких подано заяву, судами встановлені різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 2015 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції та направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, а саме не встановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також, не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, надана для порівняння постанова Вищого господарського суду України від 18 січня 2007 року, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій та передав справу на новий розгляд до місцевого господарського суду в зв'язку з порушенням судами положень статей 38, 43, 65, 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, неповного встановлення суттєвих для справи обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин вважати заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор О.В., про переведення прав і обов'язків покупця за договором купівлі-продажу, зміну рішення, визнання права власності; за позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп» про стягнення боргу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Лайн Груп», про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук