Номер провадження: 22-ц/785/104/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до Сервісного центру «Інтерком» ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила :

18.01.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом.

20.01.2016 року ухвалою судді Приморського районного суду м.Одеса позовну заяву було залишено без руху у звязку з її невідповідністю вимогам ст.119 ЦПК України, а саме несплатою судового збору у встановленому законом розмірі, та позивачу було надано пятиденний строк з дня отримання копії ухвали для сплати судового збору.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачу.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2016 року апеляційний суд Одеської області 16.05.2016 року постановив ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.10.2016 року скасовані ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 15.02.2016 року та апеляційного суду Одеської області від 16.05.2016 року, і передано справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з ухвалою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального закону, просив ухвалу скасувати, звільнити його від сплати судового збору та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, мотивуючи це тим, що в порушені вимог ч.4 ст.338 ЦПК України судом першої інстанції при новому розгляді справи не враховані висновки та мотиви суду касаційної інстанції та ухвали суду касаційної інстанції з питань відкриття провадження не містять правових висновків у розумінні ст.ст.214, 360-7 ЦПК і не можуть бути прийняті поза справою, в якій вони ухвалені, тому посилання на ухвалу судді ВСУ є недопустимим.

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується відповідними розписками.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, як неподану, районний суд виходив з того, що при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів», однак на підставі Закону України № 484-VIII від 22.05.2015 року частина перша статті 5 Закону України «Про судовий збір» викладена в іншій редакції, відповідно до якої положення щодо звільнення від сплати судового збору споживачів (за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав) виключено. За змістом змін до статті 5 Закону України «Про судовий збір», які прийняті пізніше, ніж Закон України «Про захист прав споживачів», вбачається, що з 01.09.2015 року споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав, не відносяться до субєктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанція, тому посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути взяті до уваги.

Колегія судів погоджується з висновком районного суду щодо відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі Закон України «Про захист прав споживачів» з наступних підстав.

В статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України Рішенням від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 конкретизував зазначений принцип, указавши, що положення частини першої статті 58 Конституції України щодо «незворотності» дії законів та інших нормативно-правових актів необхідно розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

При цьому суд зазначив, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може передбачатися шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Для процесуального закону це означає, що діє в часі той процесуальний закон, на момент та час дії якого вчиняється процесуальна дія.

Відносно змін у статті 5 Закону України «Про судовий збір» щодо кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, це означає, що звуження законом кола осіб, які звільняються від сплати судового збору, не може бути підставою для покладення на цих осіб обов'язку зі сплати судового збору після вчинення процесуальної дії, зокрема після відкриття провадження. Водночас зазначена норма не передбачає продовження дії прав, які діяли раніше.

З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

В рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2013 від 28.11.2013 року, яке є остаточним та обов'язковим до виконання на території України, також зазначено, що перелік суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання позову, визначено у статті 5 Закону України «Про судовий збір» і цей перелік є вичерпним.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Аналогічна думка висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.11.2016 року по справі № 226/168/15-ц.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_4