АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 758/5655/16-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Декаленко В.С.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/6731/2017 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Рейнарт І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Казанник М.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її утримання, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що позивач є інвалідом ІІІ групи, їй протипоказана робота з перевантаженням, вона потребує матеріальної допомоги, оскільки пенсії, яку вона отримує, не вистачає для забезпечення нормального життя. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй колишній дружині, так як він отримує пенсію, заробітну плату та має додатковий дохід за оренду земельної ділянки. Крім того, вказує, що син позивача ОСОБА_5 не може надавати допомогу, оскільки на його утриманні перебуває його дружина та малолітній син, який не досяг 3-річного віку.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не підтверджені матеріалами справи та є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.02.2011 року (а.с.9).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.12.2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 9-10).

За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із ч.ч. 3,4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України від 16.08.2017 року (справа № 6-1111цс17).

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.12.1997 року ОСОБА_2 з 1997 року по 2003 рік була інвалідом ІІ групи, з 2003 і довічно є інвалідом ІІІ групи (а.с. 11).

Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_2 ПАТ «КБ «ПриватБанк», і додаткових рахунках договору ПАТ «КБ «ПриватБанк» розмір пенсії позивача становив 1049,00 гривень до 10.11.2015 року, з 10.12.2015 року розмір пенсії становив 1174,00 гривень та починаючи з 10.05.2016 року розмір пенсії становив 1230,00 гривень (а.с. 12, 66-68).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII (із змінами та доповненнями) установлено у 2015 році прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VIII (із змінами та доповненнями) установлено у 2016 році прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1208 гривень.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що на час звернення до суду позивач отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 1 174,00 гривень, її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність; на час розгляду справи позивач не була платником аліментів, утримання з її пенсії не проводились, отже, її доходи були вищимивід прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 4 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді