АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 667/9875/15ц Головуючий в І інстанції Майдан С.І. Номер провадження №22-ц/791/1202/17 Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Воронцової Л.П.

суддів: Ігнатенко П.Я.

ОСОБА_1

секретар Прушинська О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договір №02-23-Ф070661П/Ф070660П-1401, укладений 22.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий №9258.

В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що іпотечний договір, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку домоволодіння, розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Загородня, 8, був укладений відповідачами з порушенням вимог ч.6 ст.203 Цивільного кодексу України, ст.177 Сімейного кодексу України, статті 17 Закону України "Про охорону дитинства", статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», отже є недійсним на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачами під час укладення оспорюваної угоди порушено вимоги законодавства щодо погодження в установленому законом порядку з органом опіки та піклування передачі в іпотеку домоволодіння, право користування яким він мав, як неповнолітній син відповідача ОСОБА_3.

Рішенням Херсоснького міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір №02-23-Ф070660П-1401, укладений 22.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерно-комерційний банк "Укрсоцбанк" та ОСОБА_3, що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий №9258.

Вважаючи рішення суду незаконним та необгрунтованим, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу поданих ОСОБА_3 і представиком ОСОБА_2 - ОСОБА_5 окремо, вони просили апеляційні скарги Банку відхилити за безпідставністю, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з"явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд І інстанції виходив з того, що на момент укладення договору іпотеки позивач був малолітньою особою, житловий будинок за адресою: м. Херсон, вул. Загородня, 8, що переданий у іпотеку його батьком ОСОБА_3 є єдиним та постійним місцем проживання, з моменту народження по теперішній час позивач постійно проживає в іпотечному будинку разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

Колегія суддів погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, оскільки до нього він дійшов неповно з"ясувавши обставини, що мають значення для справи, у порушення норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та норм процесуального права, що відповідно до положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового.

Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" від 01 січня 2006 року, неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 ЗУ "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов"язуватись від імені дитини порукою, надавати письмові зобов"язання.

Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обов"язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживанням батьків.

Положення ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Таким чином, місце проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає.

Однак, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Відповідно до чч.2-4 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов"язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім"ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року №6-384цс15.

У справі, що розглядається судом встановлено, що під час укладення спірного договору іпотеки у жилому будинку №8 по вул. Загородній у м. Херсоні були зареєстровані та проживали лише іпотекодавець - ОСОБА_3 та його батько ОСОБА_7 (а.с. 15, 18).

Згідно записів у домовій книзі, позивач ОСОБА_3 задовго до укладення спірного договору був знятий з реєстрації у будинку, належному його батьку 01 лютого 2006 року (а. с. 18).

Батьком позивача - іпотекодавцем ОСОБА_3 було надано Банку, при укладенні спірного договору, довідку ЖЕД №5 м. Херсона про те, що колишня дружина - ОСОБА_6 разом з сином - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за іншою адресою - у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Відсутність повноважень ЖЕД № 5 на видачу вказаної довідки грунтується на припущенні і належними доказами не спростована.

Вказана квартира належить ОСОБА_6 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.12.2003 року (а.с. 75).

В анкеті на отримання кредиту, ОСОБА_3 зазначав свій сімейний стан - розведений (а.с. 111).

Таким чином, Банк, при укладенні спірного договору, враховуючи надані відповідачем - іпотекодавцем ОСОБА_3 документи на підтвердження свого сімейного стану та осіб, які мають право власності чи користування спірним будинком, виходив з того, що сам батько не визнавав право, на той час, неповнолітнього сина на проживання в його спірному приміщенні.

Отже, суд не мав підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки його укладення, хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього на час його укладення ОСОБА_2 на користування спірним будинком.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти України" (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року у справі "Артіко проти Італії" (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року у справі "ОСОБА_8 проти України" (пункт 32) констатує, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Порушення умов кредитних договорів і у зв"язку із цим звернення банком стягнення на предмет іпотеки - можливі. Проте, можливість виникнення такої ситуації в майбутньому не повинна слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсним іпотечного договору, примарного права малолітніх чи неповнолітніх дітей на збереження саме цієї квартири (будинку) як місця їх проживання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд дійшов помилкового висновку про те, що укладення спірного договору іпотеки без отримання згоди органу опіки та піклування порушує права та законні інтереси малолітнього на час його укладення ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_2 відсутнє право власності на спірний будинок. Він лише набув права користування житлом, як член сімї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства». Позивач зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці, отже укладення оскаржуваного договору не призведе до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права позивача на користування цим житлом.

Крім того, слід зазначити, що на момент звернення до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 досяг повноліття і його право користування спірним будинком, гарантоване законом неповнолітній особі, не може бути апріорі порушене.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню, постановлення нового, про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання іпотечного договору недійсним відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий підписОСОБА_9
Судді: підпис підписОСОБА_10 ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 12 липня 2017 року Рішення набрало законної сили 11 липня 2017 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_9 ОСОБА_11