АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/3659/16-ц Головуючий в І інстанції Крапівіна О. П. Провадження №22-ц/791/1346/17 Доповідач: Воронцова Л. П.
«11» липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:
суддів:ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що 08 листопада 2012 року та 25 травня 2012 року ОСОБА_5 взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі: 8 280 грн та 52 992 грн і 10 608 грн відповідно. На підтвердження отримання ним вказаних грошових коштів відповідач надав йому відповідні розписки, зобовязавшись повернути борг до 08 листопада 2013 року. На час подачі позову до суду борг за вище зазначеними розписками відповідач не повернув.
Позивач зазначав, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, тому повинен сплатити йому 3 % річних від прострочених сум, а також індекс інфляції за період прострочки сплати боргу.
Просив суд стягнути з ОСОБА_5 М, на його користь 128 140 грн і судові витрати по справі.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 борг з урахуванням 3% річних та інфляційних витрат 128140 гривень та судові витрати 1398 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині стягнення інфляційних збитків та річних відсотків, нарахованих позивачем на суму позики у розмірі 8 260 грн та 10 608 грн, а також стягнення суми боргу у розмірі 52 992 грн та нарахованих на цю суму інфляційних збитків та річних відсотків скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просить її відхилити за безпідставністю, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що свої зобов'язання відповідач своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернув, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних ґрунтуються на законі і відповідають положенням ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 листопада 2012 року та 25 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договори позики, за якими останній отримав у борг від ОСОБА_6 8 280 грн і 10 608 грн та зобовязався повернути грошові кошти до 08 листопада 2013 року.

На підтвердження укладення договорів позики грошових коштів ОСОБА_5 видав розписки ОСОБА_6 /а. с. 3, 4, 5/.

Крім того, 08 листопада 2012 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 укладено письмовий договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 52 992 грн, а позичальник зобовязався повернути їх до 08 листопада 2013 року /а. с. 24/.

На підтвердження отримання за договором позики грошових коштів в сумі 52 992 грн ОСОБА_5 надав ОСОБА_6 розписку /а. с. 20/.

В зазначений у розписках строк позичальник борг не повернув, у зв'язку з чим ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положенням ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

При цьому, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що 08 листопада 2012 року та 25 травня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договори позики, за якими останній отримав в борг від ОСОБА_6 8 280 грн, 52 992 грн та 10 608 грн, які зобовязався повернути 08 листопада 2013 року.

У зв?язку із неналежним виконанням умов договорів позики, що підтверджується наявністю у позивача оригіналів розписок, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_5 суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, як відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, що узгоджується із положеннями ст. ст. 625, 1046-1049 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_6 протягом трьох років не вчиняв жодних дій, направлених на повернення ОСОБА_5 отриманих коштів, що призвело до виникнення збитків від інфляційних процесів за період з листопада 2013 року по день звернення позивача з позовом до суду і, на думку апелянта, є простроченням кредитора, що відповідно до приписів ст. 613 ЦК України позбавляє його права на отримання інфляційних збитків і 3 % річних за прострочення виконання зобовязання, підлягають відхиленню, оскільки, спірні правовідносини не регулюють і висновки суду не спростовують. Позивач скористався наданим йому правом у законний спосіб.

Посилання ОСОБА_5М, на те, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07 грудня 2016 року з нього вже стягнуто 111 239 грн 87 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на виконання договору позики в сумі 52 992 грн, що призводить до подвійного стягнення, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленої у постанові № 6-1080цс15 від 03 лютого 2016 року, яка є обовязковою до виконання судами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 М, про неправильне нарахування сум боргу з урахуванням індексу інфляції і 3 % річних, починаючи з дати позики грошових коштів підлягають відхиленню, тому що судом обґрунтовано здійснено розрахунок вказаних сум, починаючи з 09 листопада 2013 року до дати винесення рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд ухвалив рішення про стягнення з нього 1 398 грн судового збору, який перевищує сплачений позивачем судовий збір при подачі позову, не відповідають дійсності, оскільки відповідно до квитанції 0.0.646940490.1 від 08 листопада 2016 року ОСОБА_6 при подачі позову сплатив 1 398 грн і вказаний розмір судового збору відповідає вимогам ЗУ «Про судовий збір» /а. с. 1/.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню. Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підписОСОБА_1
Судді: підпис підписОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно: Копія ухвали оформлена 09 березня 2017 року Ухвала набрала законної сили 06 березня 2017 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_1 ОСОБА_4