АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3597/17 Справа № 201/7886/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Демидова С. О. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 31 березня 2000 року, серія ВАК № 166167, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Згідно з листом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори №2771/0116 від 16 серпня 2016 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 відсутня.

Також встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5, окрім позивача ОСОБА_3 є інший син померлої ОСОБА_7 та мати померлої ОСОБА_8.

З матеріалів спадкової справи відкритої Сьомою державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_7 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер та із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернувся син ОСОБА_2.

В матеріалах вказаної спадкової справи наявна заява ОСОБА_8 про прийняття спадщини після смерті її доньки ОСОБА_5.

Також встановлено, що за життя ОСОБА_5 набула право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 27 липня 1961 року та дарування від 24 серпня 1984 року; саме даний об'єкт нерухомого майна становить спірне спадкове майно після смерті ОСОБА_5

31 березня 2000 року Державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. було видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

В даному свідоцтві також міститься інформація про те, що зазначений житловий будинок з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд належав померлій ОСОБА_5, спадкоємцем після смерті якої на частину вказаного домоволодіння був ОСОБА_7, який прийняв спадщину та не встиг її оформити.

26 грудня 2000 року Державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Сидоревич В.А. на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було видане додаткове свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 на 2/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних частинах. В даному свідоцтві також міститься інформація про те, що спадкове майно, на яке видається дане свідоцтво, складається з 1/2 частини зазначеного домоволодіння, що належала на підставі договору дарування ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину після якої прийняла її мати ОСОБА_8 шляхом подачі заяви № 964 від 06 жовтня 1995 року про прийняття спадщини, але не одержала свідоцтва про право на спадщину.

Як вбачається з довідки про звільнення № 112 серії ТЕР №186 від 26 вересня 2012 року, виданої Копичинською виправною колонією, ОСОБА_3 відбував покарання в установах Державної кримінально-виправної служби з 26 вересня 1999 року по 26 вересня 2012 рік.

Згідно з довідкою №16/0214 від 19 лютого 2014 року, виданою головою квартального комітету №2 Жовтневого району, ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України (1963 р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Положеннями статті 1301 ЦК України визначено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючинедійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом від 31 березня 2000 року, серія ВАК № 166167, на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції дійшов висновку, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_7, а також мати ОСОБА_8, проте спадкоємці після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 при оформленні спадщини не надали нотаріальним органам інформацію про те, що ще одним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 окрім ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є також ще один син померлої - ОСОБА_3, внаслідок чого державними нотаріусами були видані свідоцтва про право на спадщину, якими належне на праві власності ОСОБА_5 домоволодіння було поділене між спадкоємцями без урахування інтересів та прав на спадщину ОСОБА_3

Проте в повному обсязі з такими висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, рідний брат ОСОБА_3, був сином ОСОБА_6 та ОСОБА_5, тобто спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_7 постійно проживав з батьками, оскільки ОСОБА_5 була інвалідом і ОСОБА_7 доглядав за нею.

Після смерті ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_3, спадкоємцями першої черги по закону були окрім позивача ОСОБА_3 і інший син померлої ОСОБА_7 та мати померлої ОСОБА_8.

Відповідно до Вироку Дніпропетровського обласного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2000 року по справі №1-121/00, ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого п. «е» ст.93 Кримінального кодексу України - умисне вбивство, скоєне з особливою жорстокістю, у відношенні до свого рідного брата - ОСОБА_7.

Згідно ст. 528 ЦК (1963 р.) не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя.

Ця ж сама норма визначена і в статті 1224 Цивільного кодексу України.

Отже, позивач не має права бути спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_5,померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до норм ст. 528 ЦК (1963 р.)

Таким чином, державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. було повністю правомірно видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його батька - ОСОБА_7 на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки нотаріусу був наданий вирок Дніпропетровського обласного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2000 року по справі №1-121/00, керуючись ст. 528 Цивільного кодексу Української РСР, нотаріус не брав до уваги спадкоємця ОСОБА_3, усуненого від спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи та надані до суду докази.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2016 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича