У Х В А Л А

3 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Вінницька міська рада, про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 12 вересня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень касаційної, апеляційної і першої інстанцій та ухвалення нового рішення з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, 16 березня 2017 року, постанову Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій виходив з того, що до набувача права власності на житловий будинок (його частину) переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій він розміщений, лише у тому разі, якщо право власності на цю земельну ділянку мав попередній власник (відчужувач майна). Оскільки рішення Вінницької міської ради від 30 листопада 2012 року, на підставі якого ОСОБА_6 (попередній власник) набула у власність спірну земельну ділянку, було скасовано, то воно вважається незаконним з моменту його прийняття, а тому до ОСОБА_4 право власності на спірну земельну ділянку не перейшло, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу від 16 квітня 2013 року ОСОБА_6 не була власником цієї ділянки.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року та 16 березня 2017 року, наданих заявником для порівняння, суд касаційної інстанції виходив з того, що особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди відповідно до статті 120 ЗК України стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено договором.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини встановлені судами, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Висновки зроблені судом, у справі про перегляд якої подано заяву, не суперечать висновкам, зробленим Верховним Судом України у постанові від 11 лютого 2015 року, на яку посилається заявник, щодо підстав для переходу права власності на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Вінницька міська рада, про припинення права власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко