АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6855/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права про комунальну власність
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Яцина В.Б.

Суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

За участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) ОСОБА_4на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) про визнання наймачем та права користування реконструйованих приміщень квартири,

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати його основним наймачем та права користування за ним та його сімєю: донькою ОСОБА_6, онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, реконструйованої ізольованої квартири АДРЕСА_1, яка утворилася шляхом виконаних будівельних робіт з приєднання частини приміщень загального користування: №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв. м. і лоджії, площею 7,8 кв. м. к приміщенням квартири: №№ 5, 6, 7, виконаних будівельних робот з утворення дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став обособленим входом до квартири, утворення дверного отвору із приміщення № 5 в приміщення № 8, на ділянці приміщення № 9 утвореної перегородки із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8 утвореної перегородки із пінобетонних блоків, яка складається з: житлової кімнати, площею 12,2 кв. м. (№ 5), житлової кімнати, площею 12,4 кв. м. (№ 6), житлової кімнати, площею 17,5 кв. м. (№ 7), кухні, площею 8,4 кв. м.(№ 8), коридору, площею 9,2 кв. м. (№ 9), вмивальника, площею 1,6 кв. м. (№ 10), вбиральні, площею 1,0 кв. м. (№ 11), санвузлу, площею 2,3 кв. м. (12), комори, площею 1,1 кв. м. (№ 13), усього загальною площею 65,7 кв. м.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що він має права і несе обовязки наймача житлового приміщення, тобто фактично має статус наймача і є основним наймачем житла у АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 підтримала позовні вимоги ОСОБА_5 ОСОБА_9 і просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Відповідача ОСОБА_3 відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) ОСОБА_10 у судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що позивач самовільно зробив реконструкцію квартири, без дозволу балансоутримувача КЕВ м. Харкова.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 - задоволено.Визнано реконструкцію квартири, зробленої ОСОБА_5 шляхом приєднання частини приміщень загального користування: №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв. м. і лоджії, площею 7,8 кв. м. к приміщенням квартири: №№ 5, 6, 7, виконані будівельні роботи з утворення дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став обособленим входом до квартири, утворений дверний отвір із приміщення № 5 в приміщення № 8, на ділянці приміщення № 9 утворену перегородку із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8 утворену перегородку із пінобетонних блоків, в результаті чого утворилася ізольована квартира АДРЕСА_3.

Визнано ОСОБА_5 основним наймачем та право користування за ним та його сімєю: донькою ОСОБА_6, онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 приміщеннями реконструйованої ізольованої квартири АДРЕСА_1, яка складається з: житлової кімнати, площею 12,2 кв. м. (№ 5); житлової кімнати, площею 12,4 кв. м. (№ 6); житлової кімнати, площею 17,5 кв. м. (№ 7); кухні, площею 8,4 кв. м.(№ 8); коридору, площею 9,2 кв. м. (№ 9). вмивальника, площею 1,6 кв. м. (№ 10); вбиральні, площею 1,0 кв. м. (№ 11); санвузлу, площею 2,3 кв. м. (12); комори, площею 1,1 кв. м. (№ 13), усього загальною площею 65,7 кв. м.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_3 відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому посилався на те, що судом першої інстанції були зроблені хибні висновки, які не відповідають обставинам справи, не були взяті до уваги обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, порушенні норми матеріального та процесуального права

Вказав, що будівля № 2-А по вул. 23-го Серпня в м. Харкові є власністю Держави України в особі Міністерства Оборони України та знаходиться на балансі та в оперативному управлінні КЕВ м. Харків .

17.02.2006 р. на підставі спеціального ордеру виданого Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району про забезпечення житловими приміщеннями ОСОБА_5 забезпечено житловим приміщенням за адресою: м. Харків вул. 23-го Серпня 2А, розподілено 3 кімнати №5,6,7 у квартирі №29 в вищезазначеному будинку, загальною площею 42,3 кв.м. На законних підставах ОСОБА_5 може використовувати лише кімнати №5,6,7 загальною площею 42,3 кв.м.

Зазначив, що згідно матеріалів позовної заяви ОСОБА_5 самовільно, без згоди власника та наймодавця житлового будинку та згоди інших співмешканців, захопила приміщення загального користування, а саме №8,9,10,11,12,13, загальною площею 23,6 кв.м. і лоджію площею 7,8 кв.м тобто загальна площа самовільно захоплених приміщень складає 31,4 кв.м. ОСОБА_5 грубо порушує права інших співмешканців та власника будівлі.

Вказав, що позивачем змінено площу, кількість та склад приміщення, що передбачає письмової згоди КЕВ м. Харків як балансоутримувача або Міністерства Оборони України як власника. Але останній ніяких письмових згод не надавав, та й позивач навіть і не звертався до КЕВ м. Харкова. Відповідно п. 1.4.4 Наказу Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Позивачу з порушенням законного порядку надано у користування додаткові кімнати.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності позивачем, проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, надувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності невстановлена судом.

Згідно до ст. 61 ЖК УРСР 1983р. користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору

найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем і громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до статті 63 ЖК УРСР 1983р. предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо).

Стаття 100 ЖК УРСР 1983р. передбачає, що виконання наймачем робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Виконання робіт, визначених частиною першою цієї статті, внаслідок яких змінюється площа, кількість чи склад приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду, допускається за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди).

Відповідно до статті 103 ЖК УРСР 1983р. договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що 17 лютого 2006 року ОСОБА_5 за спеціальним ордером № 3 Харківської квартирно-експлуатаційної частини вселився до кімнат №№ 5, 6, 7 у кв. 29, буд. 2-А, по вул. Двадцять Третього Серпня, площею 42,3 кв. м., зі складом родини 5 осіб (ОСОБА_11 дружина, ОСОБА_12 донька, ОСОБА_13 - мати, ОСОБА_14 - мати дружини).

25.03.2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова шлюб між ним і ОСОБА_11 був розірваний. Позивач зі своєю родиною: донькою ОСОБА_6 (прізвище після укладення шлюбу), онукою ОСОБА_7, 23.04.2017 р. н., зареєстровані та постійно мешкають за вищевказаною адресою.

У 2014 році позивач самовільно зробив часткову реконструкцію квартири, а саме: приєднав частину приміщень загального користування: №№ 8, 9, 10, 11, 12, 13, загальною площею 23,6 кв. м. і лоджію, площею 7,8 кв. м. к приміщенням квартири: №№ 5, 6, 7. В процесі реконструкції були виконані будівельні роботи по утворенню дверного отвору (приміщення № 7) виходу на лоджію, який став обособленим входом до квартири, також був утворений дверний отвір із приміщення № 5 в приміщення № 8, на ділянці приміщення № 9 була утворена перегородка із листів гіпсокартону по металевому каркасу, на ділянці приміщення № 8 була утворена перегородка із пінобетонних блоків.

З технічного висновку по обстеженню будівельних конструкцій і інженерних комунікацій реконструйованої квартири № 29-а (приміщення №№ 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13,) по вул. 23-го Серпня, 2-А, літ. «А-9» у м. Харкові, для оцінювання можливості збереження і подальшої експлуатації під житло вбачається:

- технічний стан будівельних конструкцій обстеженої частини будівлі забезпечує несучу здатність, достатню для збереження виконаних робіт і подальшої експлуатації приміщень за своїм функціональним призначенням, як житла;

- реконструкція приміщень квартири, включаючи виконання окремих будівельних робіт з часткового перепланування і утворення дверних отворів не впливає негативно на несучу здатність будівельних конструкцій будівлі;

- виконані будівельні роботи з будівельною готовністю обєкту 100%, відповідають вимогам діючих будівельних норм та правил і не порушують прав власників примикаючих ділянок будівлі.

Згідно викопіювання поверхового плану та експлікації квартири № 29 по. вул. Двадцять Третього Серпня, 2-А, літ. «А-9», у м. Харкові, виконаного КП «ХМ БТІ» від 18.10.2016 р., та пропозиції про можливість присвоєння окремої поштової адреси АДРЕСА_4, загальна площа реконструйованої ізольованої квартири складає 65,7 кв. м. саме: житлової кімнати, площею 12,2 кв. м. (№ 5); житлової кімнати, площею 12,4 кв. м. (№ 6); житлової кімнати, площею 17,5 кв. м. (№ 7); кухні, площею 8,4 кв. м.(№ 8); коридору, площею 9,2 кв. м. (№ 9); вмивальника, площею 1,6 кв. м. (№ 10); вбиральні, площею 1,0 кв. м. (№ 11); санвузлу, площею 2,3 кв. м. (12); комори, площею 1,1 кв. м. (№ 13).

В результаті реконструкції вказаних кімнат квартири № 29, була утворена ізольована квартира за № 29-А, утворилася вищенаведена нумерація та площа кімнат у квартирі, що підтверджується викопіюванням поверхового плану та експлікації квартири, технічним висновком з обстеження будівельних конструкцій і інженерних комунікацій реконструйованої квартири № 29-А.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з посиланням на ч.ч. 2 ст.ст. 331, 383 ЦК України виходив з того, що проведена позивачем реконструкція частини квартири, внаслідок чого утворилася ізольована квартира, не порушує прав власників (користувачів) інших жилих приміщень цієї квартири, позивач виконує свої обовязки з утримання житла в належному стані, сплачує усі повязані з витрати і передбачені у ст. 64 ЖК УРСР 1983 року обовязки наймача житлових приміщень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржене рішення цим вимогам цивільного процесуального права не відповідає.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги, що в результаті самочинно проведеної позивачем реконструкції, визначеної у ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР 1983р., змінилася площа, кількість та склад приміщень у будинку державного житлового фонду, що були надані позивачу в користування на підставі договору найму, що згідно до ч. 2 цієї ж статті ЖК допускається лише за письмовою згодою наймодавця (орендодавця), якщо інше не передбачено договором найму (оренди). Однак такої письмової згоди позивач до суду не надав і в матеріалах справи вона відсутня.

Крім того, суд безпідставно не застосував вищевказану норму ст. 103 ЖК УРСР 1983р. яка передбачає у даному випадку можливість зміни договору найму жилого приміщення лише за згодою усіх членів сімї наймача і наймодавця, але такої згоди позивач до суду також не надав.

При цьому передбачене у ч.2 ст. 383 ЦК України право власника квартири на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, а також визначений у ч. 2 ст. 331 цього ж Кодексу порядок виникнення права власності на новостворене майно, - на позивача не поширюється, оскільки він не є власником вказаної квартири і при цьому не був дотриманий передбачений у ст.. 331 ЦК України порядок набуття права власності на новостворене майно.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі обєкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції обєкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції обєкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи згоди наймодавця (орендодавця) позивач не отримав, із письмовою заявою до КЕВ м. Харкова, як балансоутримувача, або Міністерства оборони України, як власника, він не звертався.

Однак районний суд не встановив обставин, необхідних для застосування вказаних норм матеріального права, висновки суду з цього приводу не відповідають обставинам справи та вказаним нормам матеріального права, внаслідок чого рішення суду з передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 209,303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309,313, 314, 316, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 відділу м. Харкова Міністерства оборони України (КЕВ) ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий МВМ Дзержинським РВХМУ УМВС України у Харківській області, виданий 10 січня 2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, судовий збір в сумі 704 грн.00 коп. на рахунок апеляційного суду Харківської області: розрахунковий рахунок: 0011; отримувач коштів: УДКСУ в Основянському районі м. Харкова; код отримувача: 37999628 ;банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області ;код банку отримувача: 851011 ;код бюджетної класифікації: 22030101.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії