Справа №477/656/17 04.12.2017 04.12.2017 04.12.2017
Провадження №22-ц/784/2458/17
Справа № 477/656/17 Головуючий 1 інстанції Козаченко Р.В.
Провадження № 22-ц/784/2458/17 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

04 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського обласного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2017 року, постановлену у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Жовтнева районна державна адміністрація Миколаївської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

у с т а н о в и л а:

18 квітня 2017 року ОСОБА_2 пред'явила зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

13 січня 1992 року її чоловік ОСОБА_6, за письмовим договором купівлі-продажу придбав у особисту власність квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Полігонівської сільської ради народних депутатів № 135 від 14 жовтня 1992 року, у зв'язку з купівлею квартири, за її чоловіком було закріплено прилеглу до неї земельну ділянку, площею 0,075 га.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер, проте ні вона, ні інші члени їх сім'ї правом на прийняття спадщини не скористалися, залишаючись проживати у названій квартирі.

14 грудня 2004 року вона, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали квартиру у спільну часткову власність, про що Полігонівська сільська рада видала їм відповідне свідоцтво. Прибудинкова земельна ділянка так і залишилася в їх спільному користуванні.

Відповідач по справі - ОСОБА_4 є титульним володільцем кв. АДРЕСА_2 та присадибної ділянки, у тому ж населеному пункті.

Названі земельні ділянки не є суміжними, оскільки розділені провулком, що знаходиться між АДРЕСА_1 та Поштова, і перебуває у власності територіальної громади села.

Користуючись провулком, вона могла підвозити до квартири все необхідне, в тому числі, дрова та вугілля, необхідні для її опалення, будівельні матеріали для ремонту.

Проте відповідач протиправно позбавив її можливості користуватися спірною земельною ділянкою, встановивши паркан, яким відгородив на свою користь, практично весь спірний провулок.

Посилаючись на викладені обставини, просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобов'язання відповідача демонтувати і переставити паркан, звільнивши проїзд до її будинку з боку вулиці Тимирязєва.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05 травня 2017 року провадження у даній справі було відкрито, а після з'ясування обставин справи, його ж ухвалою від 31 жовтня 2017 року - закрито, підставою чого зазначено - наявність рішення, що набрало законної сили, яке було ухвалено по спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

ОСОБА_2 подала на цю ухвалу апеляційну скаргу в якій просила її скасувати і передати справу до суду 1 інстанції для продовження розгляду.

Скаргу обґрунтовував невідповідністю оскарженої ухвали положенням чинного цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати, оскільки суд постановив її без точного додержанням норм процесуального права, а справу передати до того ж суду для продовження її розгляду по суті.

Закриваючи провадження у справі, районний суд вважав, що діє в межах вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, має для цього законні підстави. На його думку, вже існує рішення, що набрало законної сили і яке було ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому за процесуальним законом він позбавлений можливості ще раз вирішувати такі ж позовні вимоги.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не погоджується з такими висновками суду 1 інстанції, щодо процесуальної долі справи, вважає їх помилковими, необґрунтованими й незаконними.

За Конституцією України, статтею 27 ЦПК України та пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній фізичній особі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку цивільного судочинства.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 1, 3-4, 10-11, 303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Такий розгляд проводиться, виходячи із загальних засад цивільного законодавства про: неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість; добросовісність та розумність.

В порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна фізична особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ч. 2 ст. 16 ЦК України) і обраний позивачем.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Для цього, він розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 - 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржений процесуальний документ не у повній мірі відповідає виписаному.

Дійсно, згідно з п. 2 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Підстава, предмет та зміст позову - це складові частини позову, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу.

Звідси випливає, що для приведення позовного механізму в дію та ефективного його використання недостатньо знати лише зовнішні ознаки позову, необхідне також глибоке знання його внутрішньої структури. Більше того, елементи позову визначають зміст судової діяльності, індивідуалізують позови. За елементами проводиться класифікація позовів на види, встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. Елементи позову мають важливе значення для організації захисту відповідача проти позову, для вирішення питання про прийняття позову до судового провадження. Вони визначають суть вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у своєму рішенні і обов'язково повинні бути відображені в позовній заяві.

Предмет позову - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК) і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування (п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК).

Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що між сторонами існують правовідносини і що внаслідок певних дій відповідача ці відносини стали спірними.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 в даній справі, вона містить вимогу до відповідача, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом покладення на нього обов'язку перенести встановлений ним паркан, що відгороджує, провулок між АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, який перебуває у вланості територіальної громади, починаючи з вул. Тимирязєва і до межі земельної ділянки, якою вона користується.

Предметом позову по цивільній справі № 2/477/51/17 було покладення обов'язку перенести весь паркан, починаючи з АДРЕСА_2.

Таким чином, колегія доходить висновку про те, що предмет позову по даній справі та по попередній, не є тотожнім, а тому у суду не було законних підстав для закриття провадження, тим більше, що мотивом того рішення суду було відсутність у позивача доказів права на користування провулком, який перебуває у власності територіальної громади села Полігон.

У зв'язку з цим оскаржена ухвала підлягає скасуванню, а справа поверненню до того ж суду 1 інстанції для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2017 року скасувати, а справу передати до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий П.П. Лисенко

Судді: Т.В. Серебрякова

О.І. Галущенко