Справа № 297/3205/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2017 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейір О. О., при секретарі Кузьма Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року в розмірі 109939,66 гривень.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_2», та відповідачем, останній отримав кредит у розмірі 26952,19 доларів США. 26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю б/н та договір відступлення права вимоги б/н, згідно якого ПАТ «ОТП ОСОБА_2» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобовязання за кредитним договором № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року. Крім того, згідно укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_2», та відповідачем договору про кредитування поточного рахунку (овердрафту) № СО-801/223/2006 від 15.09.2006 року, ОСОБА_2 надав овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку позичальника в розмірі 70000 гривень. Відповідач зобовязався повернути кредитні кошти в строки, зазначені в договорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. В порушення умов договору ОСОБА_1 зобовязання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим його заборгованість перед банком за кредитним договором № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року станом на 11 червня 2016 року по тілу кредиту складає 4417,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 109939,66 гривень. А заборгованість ОСОБА_1 перед банком за договором № СО-801/223/2006 від 15.09.2006 року про кредитування поточного рахунку (овердрафту) станом на 06 вересня 2016 року по тілу кредиту становить 2029,62 гривень. В звязку з цим, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в їх користь заборгованість у вищевказаних розмірахта судові витрати по справі в розмірі 1378 гривень.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання, згідно якого просить справу розглянути без участі представника, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує (а. с. 94).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов не визнає та просить відмовити в задоволенні такого (а. с. 95).

Крім того, відповідач подав заперечення на позовну заяву, яке мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № CL 801/122/2006, оскільки згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач перестав сплачувати кредит ще 02 червня 2011 року, однак з вимогою про стягнення заборгованості позивач звернувся лише 15 грудня 2016 року. При цьому, відповідно до вказаного договору остаточна дата повернення кредиту 15 вересня 2012 року. Також відповідач зазначає, що позивач пропустив строк позовної давності і за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості і за договором № СО-801/223/2006, оскільки відповідно до договору факторингу № 27/01/12 від 27.01.2012 року, станом на вказану дату у відповідача вже була наявна заборгованість за договором № CL № 801/122/2006 у розмірі 2 029,62 гривень і відтоді розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором не змінювався, однак з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором позивач звернувся лише 15 грудня 2016 року. У зв'язку зі спливом строків позовної давності, ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позову повністю (а. с. 55-59).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до кредитного договору № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП ОСОБА_2», та відповідачем, та ОСОБА_1, останній отримав кредит у розмірі 26 952,19 доларів США під 12,49% річних з кінцевим терміном повернення 15 вересня 2012 рік на придбання автомобіля марки «Hyundai» моделі «Tucson» (а. с. 5-9).

15 вересня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № CO 801/223/2006, згідно з умовами якого відповідачу надано овердрафт під 21,00% річних за користування непростроченим кредитом (36,00% річних за користування простроченим кредитом) шляхом кредитування його поточного рахунку № 2247 у розмірі ліміту овердрафта, який становить 7 000 гривень (а. с. 13-14).

26 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги, згідно з якими ПАТ «ОТП ОСОБА_2» передало (відступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитним договором № CL 801/122/2006 від 15.09.2006 року. В результаті цього до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП ОСОБА_2» щодо права вимоги до відповідача за кредитним договором № CL № 801/122/2006 від 15.09.2006 року (а. с. 27-29).

27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП ОСОБА_2» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 27/01/12, згідно з яким ПАТ «ОТП ОСОБА_2» передало (відступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право грошової вимоги за кредитним договором № CO 801/223/2006 від 15.09.2006 року. В результаті цього до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП ОСОБА_2» щодо права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № CO 801/223/2006.

Як встановлено з матеріалів справи, через неналежне виконання ОСОБА_1 зобов'язання за вищевказаними договорами, заборгованість останнього склала: за кредитним договором № CL 801/122/2006 станом на 11 червня 2016 рік 4 417,44 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України становить 109939,66 гривень; за кредитним договором № CO 801/223/2006 станом на 06 вересня 2016 рік 2 029,62 гривень (а. с. 16, 17).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, тобто відповідно до умов договору у вказаний у договорі строк.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, як вбачається з поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL 801/122/2006 від 15.09.2006 року, відповідач перестав сплачувати кредит ще 02 червня 2011 року. А відповідно до підпункту 1.6.1. пункту 1.6. кредитного договору № CL 801/122/2006 від 15.09.2006 року позичальник зобовязаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту 15 вересня 2012 року (пункт 2 частини № 1 кредитного договору № CL 801/122/2006 від 15.09.2006 року), однак з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором позивач звернувся лише 15 грудня 2016 року, що вбачається з позовної заяви.

Крім того, як вбачається з поданого позивачем додатку до договору факторингу № 27/01/12 від 27.01.2012 року, станом на вказану дату у відповідача вже була наявна заборгованість за кредитним договором № CO 801/223/2006 від 15.09.2006 року у розмірі 2029,62 гривень, однак з вимогою про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором позивач також звернувся лише 15 грудня 2016 року.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. А відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим, Верховний Суд України в постанові від 06.11.2013 року в цивільній справі № 6-116цс13 сформував правову позицію, згідно з якою перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами статті 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Так, згідно з умовами договорів № CL 801/122/2006 та № CO 801/223/2006 відповідач зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, вже станом на 16 червня 2011 року у відповідача була прострочена заборгованість за кредитним договором № CL 801/122/2006. Коли саме виникла заборгованість у відповідача за кредитним договором № CO 801/223/2006 з матеріалів справи не вбачається, однак у будь-якому випадку така заборгованість вже існувала станом на момент укладення договору факторингу № 27/01/12 від 27 січня 2012 року.

Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.01.2013 року № 10-70/0/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, суд вважає в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з спливом позовної давності.

У зв'язку з наведеним, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, також не підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» понесеного останнім судового збору при зверненні до суду.

Керуючись ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 57-60, 88, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,

рішив:

В задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя ОСОБА_3.