АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
№22-ц/796/6766/2017 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря Майданець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомо майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомо майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову, в якій вказав, що 04.04.2017 року ним отримано Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єктів нерухомого майна: будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_1.

Відповідно до отриманої інформації за період з 10.10.2015 року по 01.09.2016 року різними приватними нотаріусами було посвідчено п'ять договорів купівлі-продажу належного позивачу будинку та земельної ділянки, а також накладено обтяження (будинок та земельну ділянку передано в іпотеку фізичним особам).

За таких обставин невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відсутність заборони на відчуження спірного майна надає іншій стороні можливість постійно укладати угоди по відчуженню спірної нерухомості та змінювати власників.

З урахуванням наведеного просив суд накласти арешт на нерухоме майно: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що з наявних у матеріалах справи інформаційних довідок неможливо встановити хто саме на день розгляду заяви є власником нерухомого майна, на яке просить накласти арешт заявник.

Однак, у матеріалах справи наявні копії правовстановлюючих документів, а саме: державного акту про право власності на земельну ділянку на ім'я заявника, договору дарування житлового будинку на ім'я заявника.

Вказує, що відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за період з 10.10.2015 року по 01.09.2016 року різними приватними нотаріусами було посвідчено п'ять договорів купівлі-продажу належного позивачу будинку та земельної ділянки, а також накладено обтяження (будинок та земельну ділянку передано в іпотеку фізичним особам).

Позивач є власником спірного нерухомого майна, не має відношення до зазначених правочинів щодо відчуження належного йому майна, тому і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 04.04.2017 року неможливо встановити хто саме на день розгляду заяви є власником нерухомого майна, на яке просить накласти арешт заявник.

Колегія суддів не може в повному обсязі погодитися з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У силу п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 визначив відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_5, просив суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу №4836 від 29.07.2016 року, предметом якого є купівля ОСОБА_5 в ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81 кв.м, жилою площею 61,8 кв.м, по АДРЕСА_1; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КаплунаЮ.В. №30707055 від 29.07.2016 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. (а.с. 15)

Водночас, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відповідачами зазначив ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Із наведеного вище вбачається, що судом вирішено заяву про забезпечення позову до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а не щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які згідно позовної заяви є відповідачами.

Фактично суд не з'ясував даних про особи відповідачів, не визначився чи є відповідачем по справі ОСОБА_6, чи ОСОБА_4.

За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити законність та обґрунтованість ухвали суду щодо можливого забезпечення позову, в якому відповідачами є ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.Д.Українець

Судді М.І.Оніщук

В.А.Шебуєва