Номер провадження: 22-ц/785/4045/17
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про витребування з чужого володіння та визнання права власності,

встановила:

20.10.2016 року позивач - Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7, про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради відповідно до рішення місцевого Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом ОСОБА_8 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», яким за ОСОБА_8 визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1, з яких 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 137,5 кв.м. для ведення садівництва. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року скасоване рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.09.2007 року позов ОСОБА_8 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про визнання дій неправомірними та визнання права власності залишено без розгляду.

Також позивач у своїх вимогах посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року у справі № 520/13377/13-ц позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_9, треті особи - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в Одеській області, Управління державного земельного агентства у м. Одесі Одеської області, ОСОБА_8 про визнання правовстановлюючого документу на земельну ділянку недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково. Визнано недійсним державний акт від 30.09.2012 року серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_9, витребувано земельну ділянку загальною площею 1 137,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а 137,5 кв.м. для ведення садівництва), з незаконного володіння ОСОБА_9 на користь Одеської міської ради; встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення у разі набрання ним законної сили є підставою для скасування державної реєстрації державного акту серії НОМЕР_3 від 30.09.2012 року на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_9. Станом на 07.10.2016 року власником земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2, є ОСОБА_3. Право власності ОСОБА_3 набуто на підставі договору купівлі- продажу від 11.06.2016 року за № 3313, укладеного з ОСОБА_6, яка, в свою чергу, набула право власності на зазначену земельну ділянку на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.04.2015 року у справі № 520/1907/15-ц. В даному судовому провадженні Одеська міська рада до участі не залучалась. Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не з її волі, а іншим шляхом. Одеська міська рада рішення щодо передачі чи відмови у передачі спірної земельної ділянки у власність або користування не приймала, відтак оформлення права приватної власності на користь фізичних осіб відбувалось з порушенням прав територіальної громади м. Одеси.

Вважаючи, що права територіальної громади м. Одеси порушені, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд витребувати від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення після набрання ним законної сили є підставою для реєстрації права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2, стягнути з відповідача судові витрати на користь Одеської міської ради.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_10 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позов є необґрунтованим та на те, що попущено строк позовної давності для звернення Одеської міської ради до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, про що зробила заяву у судовому засіданні 03.03.2017 року та у задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 вважає позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню, у судовому засіданні підтримав надані представником Одеської міської ради пояснення.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено у зв'язку з пропуском позовної давності.

На вказане рішення суду Одеська міська рада в особі свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом ОСОБА_8 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» - за ОСОБА_8 визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована у АДРЕСА_1, з яких 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 137,5 кв.м. для ведення садівництва.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року скасовано рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 27.09.2007 року позов ОСОБА_8 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про неправомірні дій та визнання права власності залишено без розгляду.

Вказані обставини справи сторонами не заперечувались та з огляду на те, що вони підтверджені належними доказами, тому відповідно до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України вони додаткового доказування не потребують.

Отже, та обставина, що земельна ділянка площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: НОМЕР_2 вибула із комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не з її волі, а іншим шляхом, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження

Відповідно до положень ст. 388 ЦК України та роз'яснень, наданих у п. 26 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння не з його волі, а тому дійсно вбачається, що позов належним чином обґрунтовано та пред'явлено до належного відповідача, право позивача порушено.

Разом з цим задоволенню позов не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2006 року Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради звернулося із заявою про апеляційне оскарження, а 12.12.2006 року з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06 за позовом ОСОБА_8 до Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» про неправомірні дій та визнання права власності.

08.04.2008 року Одеська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_11, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І., про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту на спірну земельну ділянку.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23.12.2010 року позов Одеської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_11, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І., про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту - залишено без розгляду.

Зазначене підтверджується:

- Копією ухвали апеляційного суду Одеської області від 14.02.2007 року, з якої вбачається, що у 2006 році Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради звернулося із заявою про апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою на рішення місцевого Київського районного суду міста Одеси від 16.11.2006 року у справі №2-6143/06;

- Копією позовної заяви Одеської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_11, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І., про визнання недійсним державного акту, визнання недійсним договору дарування, скасування державного акту на спірну земельну ділянку, з якої вбачається, що позов подано до суду 08.04.2008 року;

- Копією ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.12.2010 року у справі №2-1819/10, якою позов Одеської міської ради до ОСОБА_8, ОСОБА_11, Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», третя особа на стороні позивача Одеське міське управління земельних ресурсів Одеської міської ради, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Пачева І.І., залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача. Зазначена ухвала не оскаржена та набрала законної сили 29.12.2010 року;

- Змістом позову Одеської міського ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7, про витребування майна із чужого володіння та визнання права власності в редакції від 17.02.2017 року.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом 20.10.2016 року, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що строк позовної давності, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду за захистом своїх прав пропущений, про що було заявлено представником відповідачів до ухвалення рішення, а відтак згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України у позові слід відмовити.

При цьому суд окремо звертає увагу на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинне тлумачитись на користь обох сторін у справі та у світлі преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, згідно з яким поновлення строку зі спливом значного періоду часу, можливе лише коли його пропуск зумовлений особливими й непереборними обставинами (див. рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України», а його поновлення без встановлення наведених обставин є неможливим та таким що порушить зазначений принцип.

Позивач, як на підставу позову також посилається на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2014 року, яким визнано недійсним державний акт від 30.09.2012 року серії НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_9; витребувано земельну ділянку загальною площею 1137,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (з яких 1000 кв.м. для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а 137,5 кв.м. для веденні садівництва), з незаконного володіння ОСОБА_9 на користь Одеської міської ради.

Зазначене посилання дійсно не заслуговує на увагу суду, оскільки заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 25.04.2014 року скасовано ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.12.2016 року та взагалі не стосується вибуття спірного майна із володіння власника.

Посилання позивача на набуття ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 30.04.2015 року у справі №520/1907/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 на обґрунтування вибуття земельної ділянки з володіння позивача не з його волі, помилкове: Зазначеним рішенням суду право власності перейшло до ОСОБА_6 в порядку, встановленому для виконання судових рішень, крім того не від позивача, а від ОСОБА_9

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню не підлягають.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову, що і було зроблено судом першої інстанції з посиланням на цю норму права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню саме у зв'язку із пропуском позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наведені вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду України зроблений в Постанові від 29.03.2017 року у справі №6-866цс16, відповідно до якого у разі скасування судового рішення, на підставі якого набуто право власності на майно, перебіг позовної давності починається з моменту скасування такого рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеської міської радивідхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко