Справа № 442/3768/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/4165/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.1-2), уточненим під час розгляду справи (а.с.10-12, 45-47), з остаточними вимогами про стягнення з відповідача ОСОБА_4 у її користь заборгованості по аліментах на дітей за період з 25.07.2014 року по 01.02.2017 року в розмірі 42961 грн. 61 коп. та пені за прострочення сплати аліментів за цей період в розмірі 14253 грн. 10 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.09.2014 року присуджено з відповідача у її користь аліменти на щомісячне утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи з 25.07.2014 року і до досягнення дітьми повноліття, яке відповідач не виконує, внаслідок чого з його вини утворилась заборгованість по сплаті аліментів, що підлягає стягненню з нього в примусовому порядку, і, крім того, відповідач повинен понести відповідальність за несплату аліментів у виді пені за кожен день прострочення виконання аліментного зобовязання.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.05.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Апелянт не погоджується з висновками суду про відсутність правових підстав для задоволення її позову, оскільки матеріалами справи підтверджено факт заборгованості по аліментах, яка утворилась з вини відповідача, а тому вона має право на стягнення з нього пені відповідно до ст.196 СК України.

В судове засідання апеляційного суду після оголошення перерви відповідач та його представник не зявились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені під розписку (а.с.79), клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому справу розглянуто у їхній відсутності відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Миколаївському районному відділі ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавчий лист №442/5513/14-ц, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 16.10.2014 року про стягнення з відповідача ОСОБА_4 у користь позивача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25.07.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до останнього розрахунку Миколаївського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області заборгованості по аліментах (а.с.37), станом на 01.02.2017 року заборгованість по виконавчому листу №442/5513/14-ц становить 42996 грн. 61 коп.

З цього розрахунку заборгованості також встановлено, що відповідач, починаючи з листопада 2014 року до грудня 2015 року, майже щомісячно сплачував аліменти, проте, в меншому розмірі, ніж визначено рішенням суду, у 2016 році на погашення заборгованості по аліментах сплатив лише 500 грн. у жовтні місяці, а у січні 2017 року 2000 грн.

Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що факт злісного ухилення відповідача від виконання аліментного зобовязання за рішенням суду не підтверджений доказами, проте, такий висновок суду не відповідає наведеній вище нормі ч.1 ст.196 СК України, якою не передбачено такої підстави для стягнення з платника аліментів пені за прострочення сплати аліментів як злісне ухилення платника від виконання аліментного зобовязання, а тому оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України, правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобовязань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 16.09.2016 року (Справа №6-300цс16).

В судове засідання апеляційного суду сторона позивача подала уточнений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 25.07.2014 року по 01.02.2017 року в розмірі 12537 грн., який є меншим від розміру заявлених позивачем вимог в цій частині спору і в повній мірі відповідає вказаному вище розрахунку заборгованості по аліментах, складеному Миколаївським районним відділом ДВС ГТУЮ у Львівській області станом на 01.02.2017 року з урахуванням усіх платежів, внесених відповідачем на виконання рішення суду за спірний період, а також нормі ч.1 ст.196 СК України та методиці розрахунку пені, викладеній в наведеній вище правовій позиції Верховного Суду України.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовна вимога позивача ОСОБА_2 про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з 25.07.2014 року по 01.02.2017 року підлягає частковому задоволенню, - в розмірі 12537 грн.

При цьому, колегія суддів враховує те, що відповідач в судовому засіданні визнав факт своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а інших обставин, які б звільняли його від такої відповідальності або зменшували її обсяг, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору в такій категорії справ у всіх судових інстанціях, а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з позивача в дохід держави судового збору в розмірі 640 грн. теж підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача відповідно до вимог цього Закону та ст.88 ЦПК України в дохід держави судового збору за подання позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 606 грн. 32 коп., що сумарно становить 1157 грн. 52 коп.

В решті, правових підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів немає, оскільки така заборгованість визначена державним виконавцем, визнається відповідачем і спору щодо її розміру немає, а тому оскаржуване рішення в цій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судді

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та стягнення з неї в дохід держави судового збору в розмірі 640 гривень скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на дітей за період з 25 липня 2014 року по 01 лютого 2017 року в розмірі 12537 (дванадцять тисяч пятсот тридцять сім) гривень.

В задоволенні решти вимог в цій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 1157 (одна тисяча сто пятдесят сім) гривень 52 (пятдесят дві) копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_7