Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/703/17 Головуючий у 1-й інст. Гумен Н. В.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

секретаря судового

засідання ОСОБА_2,

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку,а саме до 23.10.2017року.В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ОСОБА_3 є її чоловіком та батьком дитини. Проте, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється. Разом з тим, він спроможний надавати матеріальну допомогу, на утриманні інших дітей не має, разом із сімєю не проживає. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, єдиний дохід, який вона має, - це державна соціальна допомога. Оскільки батьки зобовязані утримувати своїх дітей, то вважала, що має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, кім.226 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.01.2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, кім.226 на її утримання у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 трирічного віку, тобто до 23.10.2017 року, починаючи з 20.01.2017 року. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 31 травня 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_3 про скасування заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення і постановлення нового про зменшення розміру аліментів на дитину до 500 грн. та відмову у стягненні аліментів на утримання позивачки, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вважає, що твердження позивачки про його великі заробітки є лише припущенням. Разом з тим, він не має постійної чи тимчасової роботи, що підтверджує трудовою книжкою, та проживає разом зі своїми батьками-пенсіонерами. Фактично він перебуває на утриманні батьків. Апелянт зазначає, що він усвідомлює свій обов»язок як батька утримувати сина до досягнення ним повноліття, але має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 500 грн. щомісяця за допомогою своїх батьків, які погодилися надавати йому ці кошти.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06.04.2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП №104899 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.7).

Згідно з довідкою №962 від 13 січня 2017 року, виданою Будівельним коледжем ЖНАЕУ, ОСОБА_4 зареєстрована і проживає у ІНФОРМАЦІЯ_8, кім.226. З нею проживає її син ОСОБА_5 (а.с.11).

Вирішуючи спір про стягнення аліментів та задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно вважав, що заявлені в цій справі вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Аналіз зазначених вище положень закону свідчить про те, що саме батьки несуть обов»язок щодо забезпечення належного рівня проживання та гармонійного розвитку дитини. У зв»язку з цим, суд обґрунтовано поклав на відповідача обов»язок сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.

Визначаючи щомісячний розмір аліментів, суд врахував загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини в харчування, одязі, засобах гігієни та їх вартість.

Крім того, в даний час позивачка у зв»язку із доглядом за дитиною позбавлена можливості працювати та надавати утримання. Тому до досягнення дитиною трирічного віку обов»язок утримання дитини має бути покладний саме на батька.

Разом з тим, відповідач є працездатним, обмежень до праці за станом здоров»я та інших утриманців не має. Доводи апеляційної скарги про перебування його самого на утриманні батьків не заслуговують на увагу та висновків суду не спростовують.

Правильними також є висновки суду в частині вимог про стягнення утримання на користь позивачки.

Так, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 цієї статті, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Оскільки позивачка в даний час здійснює догляд за малолітньою дитиною, про що зазначалося вище, і у зв»язку із цим позбавлена можливості працювати, а відповідач таких обмежень не має, суд обґрунтовано поклав на відповідача обов»язок надавати утримання колишній дружині до досягнення дитиною трирічного віку. Сам факт відсутності офіційного працевлаштування, на думку апеляційного суду, не свідчить про неспроможність відповідача надавати утримання дружині та не звільняє його від цього обов»язку.

Визначений судом першої інстанції розмір стягнення узгоджується з передбаченим законом рівнем прожиткового мінімуму (1624 грн.).

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 02 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: