Провадження №: 2/752/1560/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Веременко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя,

встановив:

25.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що вона з 05.06.2009 року перебувала в офіційно зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який було розірвано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2016 року За час перебування у шлюбі з відповідачем, а саме у 2001 році за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo», 2011 року випуску, колір коричневий, об'єм двигуна - 1498, № кузова НОМЕР_5 який було зареєстровано за державним номерним знаком НОМЕР_6 на ім'я відповідача. Восени 2015 року їх стосунки значно погіршилися та остаточно були припинені з жовтня 2015 року, а в квітні 2016 року відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Під час судового процесу щодо розірвання їх шлюбу вона дізналася від знайомих, що відповідач у жовтні 2015 року без її на те згоди продав належний їм, як подружжю автомобіль своєму батьку.

Посилаючись на те, що транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Aveo» 2011 року випуску, колір коричневий, об'єм двигуна - 1498, № кузова НОМЕР_5, який було зареєстровано за державним номерним знаком НОМЕР_6 належав їм на праві спільної сумісної власності, є неподільною річчю та був проданий відповідачем самовільно без її на те згоди, а також у період часу, коли їх шлюб існував уже формально, просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частки вартості зазначеного автомобіля, яка орієнтовно визначена в розмірі 152 235, 00 грн., відповідно 1/2 частка становить - 76 117, 50 грн., оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку компенсувати їй її частку.

Також позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

У судовому засіданні позивач, а потім і її представник підтримали заявлені до ОСОБА_2 позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, оскільки автомобіль було продано відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачкою, кошти були спільно використані подружжям. Також стверджував, що зазначений позивачем транспортний засіб не придбавався за кошти подружжя, а за кошти родичів відповідача та за умови, що подружжя поверне отримані гроші на придбання автомобіля. У подальшому автомобіль було продано, однак домовленість щодо повернення батькам відповідача грошових коштів, які останні передавали сторонам у справі для придбання транспортного засобу не були виконані подружжям. Вважав, що позивач не має права на половину цього майна, оцінка якого в установленому законом порядку не проводилася.

Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частки вартості спільно нажитого подружжям майна підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості ; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги ; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Крім того, відповідно до правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.06.2009 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2009 року червня місяця 05 числа зроблено відповідний актовий запис № 362, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - ОСОБА_2, місце реєстрації - Відділ РАЦС у Голосіївського РУЮ у м. Києві (а.с.5).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04.07.2016 року, яке набрало законної сили 15.07.2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, прізвище відповідача змінено на дошлюбне «ОСОБА_1» (а.с.5А).

Як видно зі змісту зазначеного вище рішення суду, за результатами розгляду справи № 759/5562/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу судом було встановлено, що: сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2009 року; від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, 03.03.2011 року; сторони не підтримують шлюбних стосунків з жовтня 2015 року, сім'я існує формально; сторони на примирення не згодні.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджувала, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, ними було придбано транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Aveo» 2011 року випуску, колір коричневий, об'єм двигуна - 1498, № кузова НОМЕР_5 який було зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_2 за державним номерним знаком НОМЕР_6, який був проданий відповідачем без її на те згоди, на момент відчуження зазначеного транспортного засобу відповідачем їх шлюб уже існував формально.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача визнав, що ОСОБА_2 продав автомобіль Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_6 своєму батьку ОСОБА_6І під час перебування у шлюбі з позивачкою, вирученими від продажу грошовими коштами подружжя розпорядилося спільно. У той же час, представник відповідача стверджував, що цей же автомобіль ОСОБА_2 придбав за грошові кошти його батьків, які зобов'язувався їм же повернути, а тому на виконання свого зобов'язання продав автомобіль своєму батьку.

За даними автоматизованої інформаційної системи МВС, автомобільChevrolet Aveo», кузов НОМЕР_7, 2011 року виготовлення, коричневого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 був зареєстрований за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, 23.07.2011 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 23.07.2011 року, а 22.10.2015 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, на підставі довідки - рахунок серії ААЕ №929642 від 22.10.2015, яка була видана Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер» (.с.32).

Відповідно до правил статей 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71СК України: майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними., якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на тому, що автомобіль, з приводу якого нею заявлено спір був придбаний нею та відповідачем за час перебування у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, яким відповідач розпорядився після того, як їх шлюб став формальним, своєї згоди на розпоряджання автомобілем у такий спосіб ОСОБА_2 вона не давала.

Представник відповідача, в порушення правил ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема тих, що автомобіль Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 було продано відповідачем під час шлюбу з позивачкою, а також спільне розпорядження вирученими грошовими коштами від продажу автомобіля. Не виконано представником відповідача свого обов'язку щодо доказування суду і заперечень з приводу того, що цей же автомобіль ОСОБА_2 придбав за грошові кошти його батьків, які зобов'язувався їм же повернути, а тому на виконання свого зобов'язання продав автомобіль своєму батьку.

Наразі, при вирішенні заявленого спору, суд приймає до уваги зазначені позивачкою обставини, що автомобіль Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_6 був набутий нею та відповідачем за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, яким ОСОБА_2 розпорядився без її на те згоди у той період часу, коли їх шлюб став формальним.

З огляду на те, що автомобільChevrolet Aveo», кузов НОМЕР_7, 2011 року виготовлення, коричневого кольору, н.з. НОМЕР_9, який був зареєстрований за ОСОБА_3 23.07.2011 року, а 22.10.2015 року був перереєстрований на громадянина ОСОБА_6 на підставі довідки - рахунок серії ААЕ №929642 від 22.10.2015, яка була видана Обухівською філією ТОВ «Автопровайдер», суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_6 22.10.2015 року придбав цей же автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, що підлягав державній реєстрації.

На вчинення такого правочину позивач у справі не давала своєї згоди відповідачу у порядку встановленому правилами ст. 65 СК України, а відтак має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного автомобіля з тих підстав, що автомобіль Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_6 був її та відповідача спільною сумісною власністю, яким ОСОБА_2 розпорядився без її на те згоди.

На підтвердження заявлених вимог про стягнення з ОСОБА_2 1/2 частки вартості автомобіля Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_6 у розмірі 76 117, 50 грн. позивач надала суду звіт (консультативний висновок) про вартість колісного транспортного засобу: Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_6, 2011 року випуску, зроблений станом на 08 вересня 2016 року ПП «Манускрипт» шляхом порівняльного аналізу аналогічних транспортних засобів на ринку України, за результатами якого середня ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo» 2011 року випуску становить 152 235, 00 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні стверджував, що наданий позивачкою звіт про вартість спірного автомобіля, що був зроблений станом на 08 вересня 2016 року ПП «Манускрипт» не є належним доказом, оскільки містить дані про вартість транспортного засобу, які є тільки припущеннями, оскільки безпосередньо транспортний засіб з метою його оцінки не досліджувався.

Відповідно до правил ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України: доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

В обґрунтування надання суду звіту про вартість колісного транспортного засобу, що зроблений шляхом порівняльного аналізу позивач послалася на те, що вона була позбавлена можливості надати спеціалісту на огляд транспортний засіб, який підлягав оцінці саме тому, що відповідач самостійно розпорядився транспортним засобом.

Представник відповідача, заперечуючи наданий суду позивачкою звіт на підтвердження вартості транспортного засобу автомобіля Chevrolet Aveo» 2011 року випуску не скористався його правом спростувати наданий суду доказ ОСОБА_1 шляхом призначення авто товарознавчої експертизи відносно цього ж транспортного засобу для визначення його вартості.

За наведених обставин, суд приймає до уваги доказ наданий позивачкою на підтвердження вартості майна, що є предметом спору та приходить до висновку, що в рахунок компенсації ОСОБА_1 вартості 1/2 частки майна, що було їх з відповідачем спільною сумісною власністю необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 117, 50 грн..

Понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовом, підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 64 , 212, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільно нажитого майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою - АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_4) у рахунок компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу «Chevrolet Aveo» 2011 року випуску, колір коричневий, об'єм двигуна - 1498, № кузова НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 76 117, 50 грн., понесені судові витрати в розмірі 761, 17 грн., що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 76 878 (сімдесят шість тисяч вісімсот сімдесят вісім) грн. 67 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Плахотнюк К.Г.