Справа №489/5066/17 22.11.2017 22.11.2017 22.11.2017
Справа № 489/5066/17 Головуючий першої інстанції Кирильчук О.І.
Провадження № 22-ц/784/2434/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

22 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 року постановлену за поданням державного виконавця Інгульського відділу міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - ДВС) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А:

25 жовтня 2017 року ДВС звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_6

Свої вимоги заявник мотивував тим, що у ДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 52015897 з примусового виконання виконавчого листа № 490/8373/15-ц, виданого 22 серпня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва, на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 29 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Державний виконавець вказував, що ним вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішень суду, однак, рішення судів не виконано. Проте, боржником не вжито ніяких дій, спрямованих на виконання рішення суду.

На думку, державного виконавця невжиття такого заходу надалі ускладнюватиме виконання судових рішень, а таке обмеження в подальшому сприятиме виконанню цих рішень, у звязку з чим просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, до виконання своїх зобовязань, покладених на нього рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 року у задоволенні подання державного виконавця відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати ухвалу суду, посилаючись на неповне зясування судом всіх обставин справи, а тому висновки суду, на її думку, є неправильними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника боржника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні ДВС знаходиться виконавче провадження № 52015897 з примусового виконання виконавчого листа № 490/8373/15-ц, виданого 22 серпня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 аліменти на сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 29 березня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16).

Постановою державного виконавця від 23 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 4).

За даними витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, іншою постановою державного виконавця ДВС від 14 березня 2017 року накладено арешт на майно боржника та заборонено його відчужувати (а.с. 5).

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом на 1 вересня 2017 року становить 1 795 грн. 14 коп. (а.с. 8).

Відповідно до результатів запиту про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб інформація стосовно боржника відсутня (а.с. 9).

За інформацією ГЦОСІ Державної прикордонної служби України, стосовно ОСОБА_6 у базі даних наявна інформація щодо перетинання ним державного кордону України (а.с. 14).

Згідно зі ст. 33 Конституції України право кожного вільно покинути територію України може бути обмежено тільки законом.

Зі змісту ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України вбачається, що питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року ( в ред. від 8 березня 2011 року) (надалі Закон).

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасового відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

Отже, за змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобовязань.

Цим Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

При зверненні до суду з зазначеним поданням державний виконавець не навів жодних з перелічених обставин, а послався, як на підставу для обрання такого обмеження особі, тільки на наявність боргових зобовязань.

Більш того, як встановлено судом, останній платіж по аліментам боржник сплачував у липні 2017 року, а розмір заборгованості станом на 1 вересня 2017 року становить 1 795 грн. 14 коп.

За такого суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини та надані докази дійшов правильного висновку про відсутність доказів, що боржник свідомо не виконував належні до виконання зобовязання, тобто вчиняв або не вчиняв будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадження, коли виконати цей обовязок є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

Застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань з метою сприяння виконанню судових рішень, як просить державний виконавець, наведеними нормами матеріального та процесуального права не передбачено.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на перебування в провадженні ДВС зведеного виконавчого провадження стосовно декількох виконавчих документів не заслуговують на увагу, оскільки районний суд відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає подання державного виконавця тільки в межах, що визначені державним виконавцем в цьому поданні.

Оскільки в поданні ДВС зазначало тільки виконання зобовязань, покладених на боржника виконавчим листом № 490/8373/15-ц, виданим 22 серпня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва, то районний суд обґрунтовано досліджував виконання тільки цього виконавчого документу.

Інші доводи, наведені в скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоді заявника з висновком суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції зазначена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення скарги і залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: О.В. Локтіонова

ОСОБА_8