Справа №475/9/17 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1352/17
Справа № 475/9/17 Головуючий першої інстанції: Якименко Л.М.
Провадження № 22-ц/784/1352/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 ,

представника відповідача та третьої особи Кудрявцева М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Маринівського дошкільного навчального закладу № 1 Маринівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області (далі - Маринівський ДНЗ № 1) на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року справі за позовом ОСОБА_2 до Маринівського ДНЗ № 1,треті особи - завідуюча Маринівського ДНЗ № 1 Дєнєжкіна Наталія Павлівна, Відділ освіти Доманівської райдержадміністрації, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

11 січня 2017 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Маринівського ДНЗ № 1 про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначала, що з 20 квітня 1994р. по 20 грудня 2016 р. працювала на посаді вихователя ясельної групи Маринівського ДНЗ № 1. 20 грудня 2016р. наказом № 75 її було звільнено з посади на підставі п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням її роботи.

Посилаючись на те, що вона ніяких аморальних вчинків не скоювала, до того ж її звільнення відбулось без згоди на те профспілки та, на думку позивачки, пов'язано з упередженим ставленням до неї завідуючої ДНЗ, просила суд визнати незаконним і скасувати наказ про її звільнення; поновити її на посаді вихователя ДНЗ №1 з 20 грудня 2016 р.; та стягнути на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача - адвокат Кудрявцев М.Ю., та третя особа - завідуюча Маринівського ДНЗ Дєнєжкіна Н.П. - позов не визнали, посилаючись на те, що за результатами проведеної відділом освіти Доманівської РДА перевірки та психологічних тестів, проведених психологом цього відділу ОСОБА_6, підтверджений негативний вплив психологічного характеру вихователя ОСОБА_2 на вихованців ДНЗ. Вважають вчинення позивачкою аморального поступку, а саме - неприпустисмий психологічний тиск на чотирирічного вихованця - ОСОБА_7 - доведеним, а наказ про звільнення - законним і обгрунтованим.

Представник відділу освіти Доманівської райдержадміністрації Білецький В.В. просив ухвалити рішення на розсуд суду. Пояснив, що при перевірці ними заяви матері ОСОБА_7 зазначені у ній факти підтвердилися опосередковано, прямі докази - відсутні, в зв'язку з чим комісія не пропонувала звільнити з посади вихователя ОСОБА_2, а пропонувала шляхи для покращення роботи всіх працівників дошкільного закладу.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним і скасовано наказ завідуючої Маринівським ДНЗ №1 від 20 грудня 2016 року № 75 про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на роботі в даному дошкільному навчальному закладі на посаді вихователя з 20 грудня 2016 року. Стягнуто з Маринівського ДНЗ № 1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2016 року по 04 травня 2017 року у розмірі 14651грн. 78 коп. та зобов'язано при виконанні судового рішення утримати з даної суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові збори та внески. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1920 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі Маринівський ДНЗ № 1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове, відмовивши ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з 02.06.1993р. перебуває у трудових відносинах з відповідачем, де з 20.04.1994р. працює на посаді вихователя ясельної групи.

25 листопада 2016 року наказом № 69 завідуючої Маринівського ДНЗ № 1 позивачку оголошена догана, за змістом якого підставою для цього були підсумки службового розслідування щодо заяви ОСОБА_9 стосовно психологічного тиску з боку ОСОБА_2 на малолітнього ОСОБА_7 (а.с. 19).

2 грудня 2016 року завідуючою Маринівського ДНЗ № 1 було направлено подання до первинної профспілкової організації даного навчального закладу, головою якої є позивачка, щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням зборів даної профспілкової організації від 2 грудня 2016 року (протокол № 11) відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки за п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з тих підстав, що ОСОБА_2 аморального проступку не вчиняла (а.с. 48).

20 грудня 2016р. наказом № 75 ОСОБА_2 звільнено з посади на підставі п.3 ст.41 КЗпП України за вчинення аморального проступку, не сумісного з продовженням її роботи. Підставою звільнення зазначена довідка про підсумки службового розслідування щодо заяви ОСОБА_9 стосовно психологічного тиску з боку ОСОБА_2 на малолітнього ОСОБА_7, проведеного комісією Відділу освіти Доманівської райдержадміністрації, від 23 листопада 2016 року № 1030 (а.с. 21).

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки відбулось із порушенням закону, що є підставою для визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення позивачки на роботі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Так, статтею 41 КЗпП України встановлені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Зокрема, пунктом 3 цієї статті однією з таких підстав є вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

Як зазначено Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-248цс14, від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Відповідно до абз. 3 п. 28 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України, не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

За приписами частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим з довідки про підсумки службового розслідування щодо заяви ОСОБА_9 стосовно психологічного тиску з боку ОСОБА_2 на малолітнього ОСОБА_7, проведеного комісією Відділу освіти Доманівської райдержадміністрації, від 23 листопада 2016 року № 1030, яка зазначена у якості підстави звільнення позивачки, вбачається, що прямі докази вихователя ОСОБА_2 щодо психічного і фізичного тиску на дітей - відсутні (а.с. 8-9).

Таку ж позицію висловив у суді першої інстанції начальник Відділу освіти Доманівської РДА Білецький В.В. та аналогічна позиція викладена ним у письмових поясненнях, що надійшли до суду апеляційної інстанції (а.с. 172).

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 41, ст. 43 КЗпП України розірвання договору з підстав, передбачених пунктом 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 та пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Таким чином, звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки (об'єднання профспілок) є порушенням вимог статей 43, 252 Кодексу законів про працю України, статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року №1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-30цс14.

Оскільки ОСОБА_2 є головою профспілкового комітету Маринівського ДНЗ № 1, то для її звільнення на підставі пункту 3 статті 41 КЗпП України відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки - Профспілки працівників освіти Доманівського району.

Між тим, до Профспілки працівників освіти Доманівського району відповідач із поданням на звільнення не звертався, а рішенням первинної профспілкової організації відмовлено у наданні згоди на звільнення позивачки.

Отже, звільнення ОСОБА_2 відбулось за наявності обгрунтованої відмови виборного органу первинної профспілкової організації профспілки на звільнення позивачки та без попередньої згоди на це вищестоящого органу цієї профспілки, що є порушенням вимог статей 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання звільнення незаконним.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки відбулося з недотриманням норм діючого законодавства, що свідчить про порушення її трудових прав, а тому вона підлягає поновленню на роботі відповідно до приписів ч. 1 ст. 235 КЗпП України.

За такого судом обґрунтовано, відповідно до положень статті 235 КЗпП Украхни поновлено позивачку на попередній роботі та стягнуто на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 08.02.1995р.

Зазначений розрахунок сторони не оспорювали.

Передбачений ч.1 ст. 233 КЗпП України строк на звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 дотримано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та прийшов до вірного висновку про наявнісить правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що первинна профспілкова організації не надавала відмову на завільнення позивачки, а тільки відхілила подання на звільнення, є безпідставними, оскільки не відповідають змісту рішення зборів даної профспілкової організації від 2 грудня 2016 року (протокол № 11), в якому фактично відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з тих підстав, що та аморального проступку не вчиняла. Викладене свідчить також про обґрунтованість рішення профспілкового органу.

Посилання апеляційної скарги на порушення норм процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право позивача на збільшення позовних вимог протягом усього часу розгляду справи передбачено ч. 2 ст.31 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невірну оцінку доказів не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні позивачки щодо звільнення без попередньої згоди профспілкових організацій, які є підставою для поновлення її на роботі.

Таким чином, рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Маринівського дошкільного навчального закладу № 1 - відхилити, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська