АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8062/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М., Рубан С.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у м. Києві на його користь шкоду, завдану злочином у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є потерпілим від злочину, вчиненого ОСОБА_3 за ч.2 ст. 190 КК України. Вироком Крижопільського районного суду Вінницької області від 20.07.2012 у справі №0210/26/2012, залишеним без мін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.10.2012 ОСОБА_3 засуджено до трьох років позбавлення волі, а також, серед іншого, задоволено цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Постановою державного виконавця від 15.10.2014 відкрито виконавче провадження №45090243 з виконання виконавчого листа №0210/26/2012 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 6 000 грн. 00 коп. Однак, у зв'язку з відсутністю майна та інших джерел стягнення у боржника ОСОБА_4, державним виконавцем 19.11.2015 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану. У зв'язку з неможливістю стягнути присуджену вказаним вироком матеріальну шкоду в розмірі 6 000 грн. 00 коп., позивач, посилаючись на положення ст. 1177 ЦК України, просить компенсувати шкоду у вказаному розмірі за рахунок Державного бюджету України.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.04.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В скарзі посилався на порушення вимог ст. 213 ЦК України щодо всебічного та повного дослідження всіх обставин справи та неправильне застосовано положень ст. 1177 ЦК України у редакції, чинній на 16.05.2013 року. Судом помилково не було застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 1177 ЦК України у первісній редакції від 16.01.2003 року. Також зазначив, що позивачем було використано всі можливі та ефективні засоби для виконання судового рішення, однак останні не дали результату, а тому є всі підстави для задоволення даного позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Представник відповідача до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є потерпілим від злочину, вчиненого ОСОБА_3

Згідно наданого позивачем виконавчого листа, виданого 04.07.2014 Крижопільським районним судом Вінницької області, вироком вказаного суду від 20.07.2012 присуджено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 1 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Даний вирок набрав законної сили 24.10.2012. (а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Цегеля В.В. від 15.10.2014 відкрито виконавче провадження №45090243 з виконання виконавчого листа №0210/26/2012, виданого 04.07.2014 Крижопільським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 6 000 грн. 00 коп. (а.с.18, 24).

Постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Цегеля В.В. від 19.11.2015 повернуто вищевказаний виконавчий лист стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна та коштів, на які може бути звернуто стягнення, і здійсненні заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (а.с.57).

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на неможливість відшкодувати завдану ОСОБА_3 шкоду в розмірі 6000грн. іншим способом, просив, відповідно до ст. 1177 ЦК України компенсувати її за рахунок Державного бюджету України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтований, а посилання позивача та його представника на положення ст. 1177 ЦК України, які, на думку представника позивача, дають право для відшкодування шкоди потерпілому за рахунок Державного бюджету України є безпідставними. Крім того, безпідставним є твердження представника позивача про неможливість відшкодувати завдану позивачу шкоду, присуджену вироком Крижопільського суду Вінницької області від 20.07.2012 іншим чином, оскільки позивач реалізував своє право на відшкодування шкоди в порядку КПК, що виключає можливість відповідно до вимог чинного законодавства звернення до суду з тими ж вимогами про відшкодування шкоди за рахунок Державного бюджету України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом було допущене порушення вимог ст. 213 ЦК України щодо всебічного та повного дослідження всіх обставин справи та неправильно застосовано положення ст. 1177 ЦК України , колегія суддів не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Вказана стаття у цій редакції була введена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України» від 16.05.2013 № 245- VІІ.

До внесення змін до ЦК України Законом України від 16.05.2013 № 245-VІІ діяла редакція ст. 1177 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом.

Отже, завдана шкода підлягала відшкодуванню державою за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вірно виходив з того, що виконавче провадження за виконавчим листом було відкрито через 2 роки після набрання вироком законної сили. Тобто неплатоспроможність, особи, яка вчинила злочин в цей період є недоведеною належними та допустимими доказами. Суду першої інстанції позивач не довів, що він з поважних причин не звертав вирок до виконання в частині його цивільного позову, та що у ОСОБА_3 не було майна за рахунок якого в цей період можна було виконати вирок.

Та обставина, що станом на 2015 рік, державний виконавець не забезпечив виконання судового рішення, через відсутність у боржника майна, не може бути підставою для покладення на державу відповідальності за шкоду , завдану конкретною особою за ст. 1177 ЦК України, як в редакції, що діяла до 2013 року, так і в редакції, що діяла з 2013 року.

Суд вірно виходив з того, що винна особа працездатна, позивач по справі не позбавлений можливості повторно подати виконавчий лист, який був повернутий та використати передбачені законом засоби для забезпечення виконання вироку суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідного закону, який би передбачав відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення не прийнято, як і не визначено законодавцем випадки та порядок компенсації потерпілому шкоди за рахунок Державного бюджету України.

З урахуванням викладеного у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для задоволення заявлених позивачем вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем було використано всі можливі та ефективні засоби для виконання судового рішення, однак останні не дали результату, а тому є всі підстави для задоволення даного позову, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в разі зміни майнового стану боржника, стягувач відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», має право повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Суд при винесенні рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів відхиляє апеляційні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: