АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5313/17 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа №610/648/17 Доповідач Сащенко І.С.
Категорія договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А. І.,

за участю секретаря Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 17.07.2006 року в сумі 15737,79 грн.

В обґрунтування позову посилалось на те, що на підставі укладеного 17.07.2006 року договору б/н відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000 гривень, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами банку (договір), із встановленими ним же порядком та строками погашенням кредиту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, відповідачка порушила умови договору та допустила заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року склала 15737,79 грн., з яких: 2003,13 заборгованість за кредитом; 12509,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 725,61 грн. штраф (процентна складова).

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.

При цьому посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Зазначає, суд безпідставно відмовив у позові у звязку із пропуском строку позовної давності, оскільки останній платіж відповідачем було здійснено у червні 2014 року, а із позовом банк звернувся до суду у березні 2017 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після закінчення строку позовної давності.

Судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 17.07.2006 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 шляхом приєднання було укладено кредитний договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 10000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зі сплатою штрафів в розмірі 500 гривень+5% від суми позову в разі порушення строків погашення кредиту.

Своїм підписом ОСОБА_2 підтвердила свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою, тарифами банку складає між нею і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6-12).

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той самий строк.

Такі самі положення містить п. 1.1.7.12 нових Умов та правил надання банківських послуг, до яких відповідач приєдналася шляхом підписання відповідної анкети-заяви 30.01.2014 року (а.с. 49, 63-87).

За змістом п.п. 1.1.7.41, 1.1.7.42 Умов та правил надання банківських, до яких відповідач приєдналася 30.01.2014 року, даний договір діє без обмеження строку, та його дія припиняється після повного погашення клієнтом заборгованості перед банком за цим договором.

Згідно умов кредитного договору від 17.07.2006 року ОСОБА_2 отримала картки №№ 283511, 476254, 142811, термін дії останньої з яких до останнього дня грудня 2017 року (а.с. 62).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах, визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, від 18 березня 2015 року, № 6-25цс15, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15 і яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як видно із розрахунку заборгованості ,відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором з 18.08.2006 року по 19.06.2014 року, а саме 13.01.2009 року нею було здійснено платіж у розмірі 100 гривень, що перервало перебіг строку позовної давності та було розпочато новий до 13.01.2013 року.

Останній платіж за рахунком ОСОБА_2 здійснила 19.06.2014 року, що є наступним перериванням перебігу строку позовної давності і який закінчується 19.06.2017 року.

Відповідно до ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До суду з позовом ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся 10.03.2017 року, а відтак строк позовної давності не пропущено. Зазначені обставини суд першої інстанції належним чином не перевірив.

Отже, ПАТ КБ «Приват Банк» має право на стягнення з ОСОБА_2 суми кредитної заборгованості в розмірі 14 512,18 гривень, що складається із заборгованості за кредитом 2003,13 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом 12509,05 гривень.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 725,61 гривень (процентна складова), то такі вимоги колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про часткове задоволення позовних вимог та часткове задоволення апеляційної скарги, із відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 19 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 липня 2006 року в сумі 14 512,18 гривень, що складається із:

-заборгованості за кредитом 2003,13 гривень;

-заборгованості по процентам за користування кредитом 12509,05 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1475,36 гривень, за подання апеляційної скарги у сумі - 1622, 89 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді