Справа № 369/1404/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3157/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Мережко М.В.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 27 червня 2013 року померла її тітка, рідна сестра її батька ОСОБА_3, яка проживала в будинку її батьків за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Личанка, вул. Центральна, буд. 44. За життя її тіткою був складений заповіт, посвідчений секретарем виконкому Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстровим № 74, яким все своє майно вона заповідала її брату ОСОБА_4. Її брат помер до відкриття спадщини 18 жовтня 2012 року.

ОСОБА_2 зазначала, що вона звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення свого батька (рідного брата померлої її тітки ОСОБА_3М.) - ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року. Нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 182/2014 до майна померлої 27 червня 2013 року ОСОБА_3 25 квітня 2014 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою Київської області їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв»язку з пропущеним нею терміном прийняття спадщини, про що було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи відмову нотаріальної контори, вона звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про поновлення пропущеного терміну, необхідного для прийняття спадщини. Судом, 25 червня 2014 року було ухвалено рішення продовжити їй строк подання до нотаріальної контори заяви про отримання спадщини за законом.

На підставі рішення суду, вона 08 серпня 2014 року повторно звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після померлої 27 червня 2013 року ОСОБА_3

В своїй заяві, вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом по праву представлення свого батька ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року, на земельну ділянку площею 0,2500 га., кадастровий номер 10065010, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Личанка, вул. Центральна, буд. 44, що була надана її померлій тітці ОСОБА_3 для будівництв і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на земельну ділянку площею 0,1059 га., кадастровий № 1006501, розташовану за тією ж адресою, надану для ведення ОСГ, та на право на земельну частку (пай) площею 1,8 умовних кадастрових гектарах, яку вона отримала за рахунок розпайованих земель колективної власності реформованого КСП «Шпитьківське» в межах Шпитьківської та Личанської сільських рад, Києво-святошинського району Київської області, право на яку підтверджується сертифікатом серії КВ № 0273013, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 30 березня 2000 року.

01 листопада 2014 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою Київської області (державним нотаріусом ОСОБА_6М.) була прийнята постанова, якою відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по праву представлення її батька ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року. Обгрунтуванням правомірності прийняття постанови про відмову було те, що нею не були надані нотаріальній конторі документи, які підтверджують її родинні стосунки з померлою тіткою ОСОБА_3 та право на отриману нею земельну частку (пай) площею 1,8 умовних кадастрових га.

Враховуючи, що в період народження її батька і її тітки с. Личанка відносилось до Макарівського району, Київської області, за порадою працівників нотаріальної контори вона звернулась до Макарівського районного архіву з клопотанням надати документи, які б свідчили про родинні відносини її батька ОСОБА_5 та його сестри ОСОБА_3. Працівники архіву їй пояснили, що значна частина районного архіву була передана до Київського обласного архіву, тому ніяких відомостей про народження та родинні відносини її батька і її тітки надати не можуть.

На її усне звернення до Київського обласного архіву з клопотанням про надання їй документів, які б свідчили б про родинні відносини її батька ОСОБА_5 і його сестри ОСОБА_3, їй пояснили, що таких відомостей про народження осіб в довоєнний період в архіві немає.

30 квітня 2015 року рішенням суду по справі № 369/1353/15-ц суд вирішив встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме встановити факт, що померлий 14 жовтня 1983 року ОСОБА_5 є її батьком та рідним братом його померлої 27 червня 2013 року сестри ОСОБА_3, а вона є дочкою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_3

Зважаючи на прийняте судом рішення за її заявою 05 червня 2015 року Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою (державним нотаріусом ОСОБА_6М.) було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину нерухомого майна, що належало померлій 27 червня 2013 року її тітці ОСОБА_3. Але в частині надання їй права на належну померлій тітці земельну частку (пай) їй було відмовлено.

В прийнятій нотаріусом постанові вказано, що відповідно до вимог ст. ст. 107, 109, 118 ЦПК України заява про відмову у вчиненні нотаріальної дії розглядається за правилами позовного провадження.

Таким чином, незважаючи на те, що вона прийняла спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, вона не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яким є земельна ділянка, яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про право на земельну частку (пай), що є перешкодою для набуття права на земельну ділянку в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріуса.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на земельну ділянку за № 139 згідно схеми розпаювання земель реформованого КСП «Шпитьківське» орієнтовною площею 0,6966 га., яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства, право на яку належало спадкодавцю, її тітці ОСОБА_3, на підставі Сертифіката на право на земельну частку

(пай) серії КВ № 0273013, виданого у відповідності з рішенням Києво-Святошинської РДА № 128 від 16 березня 2000 року.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахуванням доказів які є в справі. подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-ОК № 280615, виданого Виконавчим комітетом Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 01 липня 2013 року, 27 червня 2013 року померла ОСОБА_3

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії ІІІ-БК № 270146, виданого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 15 жовтня 1983 року, 14 жовтня 1983 року помер ОСОБА_5

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2015 року державним нотаріусом ОСОБА_6 Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва паро право на спадщину за законом по праву представлення свого батька ОСОБА_5, який помер 14 жовтня 1983 року, на земельну частку (пай) площею 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Шпитьківське» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, належну померлій 27 червня 2013 року ОСОБА_3, так як нею не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказану вище земельну частку (пай) площею 1,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в КСП «Шпитьківське» Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Києво-Святошинська державна нотаріальна контора Київської області, про встановлення факту родинних відносин, заяву задоволено. Встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме: встановлено факт, що померлий 14 жовтня 1983 року ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 та рідним братом померлої 27 червня 2013 року його сестри ОСОБА_3, а ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_3

В позовній заяві, ОСОБА_2 і її представник в судовому засіданні просили визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на земельну ділянку за № 139 згідно схеми розпаювання земель реформованого КСП «Шпитьківське» орієнтовною площею 0,6966 га., яка знаходиться в адміністративних межах Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства, право на яку належало спадкодавцю, її тітці ОСОБА_3, на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0273013, виданого у відповідності з рішенням Києво-Святошинської РДА № 128 від 16 березня 2000 року.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

В ст. 1268 ЦК України вказано, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Слід зазначити, що спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, Законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, нормами матеріального і процесуального права.

При розгляді справ про спадкування судом має бути встановлено: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Крім того, обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право на спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 27, 31 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і

заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_2 не доведено в суді ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог і заперечень, тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах відмовив їй в задоволенні позовних вимог.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процессуального законодавства при розгляді справи не допустив, в звязку з чим, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: