Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5569/17
Провадження № 2-о/711/101/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Юрченко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Черкаський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській областіпро встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір'ю ОСОБА_3 та колишньою дружиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 о 18-00 год. у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, яка відноситься до тимчасово окупованої території України. Померлий похований в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Причина смерті: виразкова перфорація, при хронічній виразці дванадцятипалої кишки.

Отримати свідоцтво про смерть у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.

Крім того, вказує, що у шлюбі з ОСОБА_2 був народжений син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народженя.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 їй необхідне для оформлення пенсії по втраті годувальника малолітньому сину ОСОБА_3

На підставі викладеного, просить суд, - встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явилася, була належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подала заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає та просить задовольнити їх у повному обсязі.

В судове засідання представник заінтересованої особи - Черкаського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи думку заявника, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного:

29.06.2017 керівником органу записів актів цивільного стану ОСОБА_7 видано так звану «довідку про смерть № 2733», в якій зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сімферополь помер ОСОБА_4. Причина смерті: виразкова перфорація, при хронічній виразці дванадцятипалої кишки.

Внаслідок реєстрації смерті ОСОБА_2 (актовий запис № 2733), 29.06.2017 видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, як зазначено - так званим «Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим».

Також встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.07.2011 за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа № 2-2369/11). За час перебування в шлюбі у них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (актовий запис № 362), виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. Крім того, як вбачається з рішення ВК Черкаської міської ради № 409 від 02.04.2013 - ОСОБА_1 надано дозвіл на зміну прізвища малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на прізвище - ІНФОРМАЦІЯ_408.07.2017 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

На теперішній час для проведення реєстрації смерті ОСОБА_2 необхідно встановити факт його смерті, оскільки він помер на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією і документи, видані органами та установами, створеними в порядку не передбаченому законами України, є недійсними. Тому заявниця звернуласяся до суду із зазначеною заявою задля можливості в подальшому реалізувати свої законні права після смерті її колишнього чоловіка та батька їхньої спільної малолітньої дитини.

Згідно із п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом восьмим ч.1 ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 257-1 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Як встановлено судом, подія смерті ОСОБА_2 відбулася ІНФОРМАЦІЯ_3 на території м. Сімферополь, тобто частині України, яка відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - є тимчасово окупованою територією України.

Відповідно до ст.1 Конституції України - Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною (ст. 2 Конституції України).

Статтею 133 Конституції України передбачено, що систему адміністративно-територіального устрою України складають: Автономна Республіка Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Відповідно до ст.134 Конституції України Автономна Республіка Крим є невід'ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. За положеннями статті 3 цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Даючи оцінку допустимості у даній цивільній справі таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.9 цього Закону, встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Лоізіду проти Туреччини», «Кипр проти Туреччини»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії», «Іласку та інші проти Молдови та Росії»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. В контексті цього не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи зазначений висновок у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це ставило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, встановлюючи наявність факту смерті ОСОБА_2, суд вважає за можливе прийняти в якості доказів документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За обставин справи вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне для захисту та реалізації майнових та особистих немайнових прав малолітньої дитини, батьками якої є заявник та ОСОБА_2, забезпечення встановленого в Україні правового порядку регулювання правових наслідків смерті фізичної особи. При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України можуть звернутися родичі такої особи.

Визначаючи наявність у заявниці права звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2, суд виходить з того, що закон не містить чіткого визначення поняття родичі. Конституційний Суд України в своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 виокремив наявність таких важливих ознак сім'ї, як членство в сім'ї, кровна спорідненість, родинні зв'язки, шлюбні відносини.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено визначення поняття близьких осіб, до яких, зокрема, законом відноситься - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб'єкта.

При цьому, встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження є малолітнім і в його інтересах діє його матір - ОСОБА_1.

Отже, з урахуванням зазначеного, враховуючи засади добросовісності, справедливості і розумності регулювання цивільно-правових відносин, суд вважає, що для цілей, передбачених ст.257-1 ЦПК України, заявник є особою, яка має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2

Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази та оцінюючи їх у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від захворювання на території Автономної Республіки Крим, Україна, а тому й дійшов до висновку про можливість задоволення вимог заявника.

Згідно із ч.7 ст.235 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.4 ст.2571 ЦПК ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 3, 15, 11, 212-215, 234, 235, 256, 2571, 259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1. в с. Булавинка, м. Єнакієво, Донецька обл., УРСР, помер від захворювання - ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене особами, які брали участь у справі, шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: С. М. Позарецька