АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 754/7912/15-ц головуючий у 1-й інстанції: Таран Н.Г.
апеляційне провадження №22-ц/796/916/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1. В належній йому квартирі зареєстрована його донька ОСОБА_2, яка з лютого 2014 року не проживає в квартирі без поважних причин, разом із свою сім'єю проживає за іншою адресою. У зв'язку з цим позивач просив усунути перешкоди у користуванні його власністю; визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 у місті Києві у зв'язку з не проживанням у вказаному приміщенні понад один рік без поважних причин.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 перешкоджає їй користуватися спірною квартирою з урахуванням уточнених позовних вимог просила вселити та усунути їй перешкоди у користуванні спірною квартирою, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщення - квартирою АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, а заявлені нею зустрічні позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5, ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в суд апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14 листопада 2001 року.

У вказаній квартирі зареєстрована відповідач у справі, а після пред'явлення до суду відповідного позову відповідач зареєструвала у спірній квартирі також свою малолітню дитину ОСОБА_6, що підтверджується довідкою Комунального концерну "Центр комунального сервісу" (а. с. 242 а).

Відповідачка у належній позивачу квартирі не проживає з лютого 2014 року, що підтверджується актом КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" ЖЕК-317 від 26 травня 2015 року.

Судом також установлено, що ОСОБА_2 фактично проживає разом з чоловіком та малолітньою дитиною в квартирі АДРЕСА_3.

ОСОБА_2 також є власником ј квартири АДРЕСА_2.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 втратила право користування спірною квартирою, оскільки не проживає в цій квартирі понад один рік без поважних причин. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що вона не надала доказів, що ОСОБА_1 чинив їй перешкоди у користуванні квартирою.

Такий висновок суду є правильним.

За змістом ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленністю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Установивши, що з лютого 2014 року ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі, а з позовом до суду позивач звернувся у травні 2015 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Факт свого непроживання в спірній квартирі фактично не заперечувала і сама відповідачка.

Доводи ОСОБА_2 про те, що причини непроживання є поважними, оскільки ОСОБА_1 чинив їй перешкоди, на доказах не грунтуються.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права є необгрунтованими та підлягають відхиленню.

Норми матеріального та процесуального права судом застосовані правильно.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

Н.В. Поліщук