Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за ОСОБА_3 на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла Миколи Миколайовича про закінчення виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеною вище скаргою, у якій просив скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмасла М.М. від 03 червня 2016 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 553/2613/14-ц, виданого 12 січня 2016 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») на його (ОСОБА_3.) користь 3 % річних за користування коштами, розміщеними згідно з договором про заощадження за період із 04 червня 2013 року до 27 липня 2015 року включно у сумі 35 395 грн 90 коп.

Посилався на те, що 03 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Лукмаслом М.М. винесено зазначену вище постанову про закінчення виконавчого провадження та направлення матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби у м. Дніпропетровську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вказану постанову він отримав 16 червня 2016 року.

Зазначав, що оскільки у відділі примусового виконання рішень вже знаходиться виконавче провадження, де боржником є ПАТ КБ «ПриватБанк», тому державний виконавець не мав права приймати рішення про направлення для примусового виконання виконавчого листа до Жовтневого відділу державної виконавчої служби у м. Дніпропетровську Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області. Державним виконавцем взагалі не проводились ніякі виконавчі дії для виявлення майна та коштів, за рахунок яких можливо виконати рішення суду.

Посилаючись на те, що виконавче провадження повинно виконуватись у м. Полтаві, оскільки договір банківського вкладу укладався та виконувався у м. Полтаві та у м. Полтаві знаходиться майно боржника, просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 03 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 07 вересня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити його скаргу.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення за невиконання умов договору банківського вкладу 3 % річних, збитків від інфляції, упущеної вигоди та пені, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 збитки від інфляції за невиконання умов договору про заощадження № SAMDN08000 «Вклад «Депозит VIP» від 29 листопада 2012 року за період з червня 2013 року до липня 2015 року включно у сумі 409 750 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3 % річних за користування коштами, розміщеними згідно з договором про заощадження № SAMDN08000 «Вклад «Депозит VIP» від 29 листопада 2012 за період з 04 червня 2013 року до 27 липня 2015 року включно у сумі 35 395 грн 90 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

12 січня 2016 року на підставі вищевказаного рішення Ленінським районним судом м. Полтави був виданий виконавчий лист, боржником у якому вказане ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Полтавського Головного регіонального управління, 36029, м. Полтава, вул. Шведська, 2. Зазначений виконавчий лист перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

03 червня 2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області ЛукмасломМ.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 553/2613/14-ц, виданого 12 січня 2016 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3 % річних за користування коштами у сумі 35 395 грн 90 коп. та направлення матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання до Жовтневого Жовтневого відділу державної виконавчої служби у м. Дніпропетровську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В оскаржуваній постанові державного виконавця від 03 червня 2016 року зазначено, що згідно з Положенням про філію «Полтавське Головне регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБагк» є відокремленим структурним підрозділом ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб не має статусу юридичної особи та діє від імені банку. Місцезнаходження постійно діючого органу банку та його майна є адреса юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк», а саме: м. Дніпропетровськ (зараз назва міста Дніпро), вул. Набережна Перемоги, 50. Згідно з даними Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби у м. Дніпропетровську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст. 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі, якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадку направлення виконавчого документа з належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, із дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши, що в Жовтневому відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вже перебуває на виконанні зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з боржника ПАТ КБ «ПриватБанк», дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області щодо направлення матеріалів виконавчого провадження для подальшого виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судами надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваних заявником судових рішень.

Доводи, на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі, висновків судів не спростовують і зводяться до оцінки та переоцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України, і не дають підстав вважати, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 07 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик