Ухвала іменем україни 12 липня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом дочірнього підприємства «Санаторій «Квітка Полонини» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Солочинської сільської ради про визнання недійсним рішення, державних актів про право приватної власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від

28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року дочірнє підприємство «Санаторій «КвіткаПолонини» закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - ДП «Санаторій «Квітка Полонини») звернулося до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 серпня 1999 року ним було отримано спеціальний дозвіл на користування надрами - ліцензію № 1970 на видобування (експлуатацію) підземних мінеральних питних вод, об'єкт ліцензування - ділянка Голубинського родовища, де розташована свердловина №4-р (4-е).

Позивач зазначав, що в межах охоронної зони свердловини № 4 Голубинського родовища мінеральних вод та в межах залягання корисних копалин загальнодержавного значення Голубинського родовища земельною ділянкою на праві власності володіє ОСОБА_5, згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,37 га від

08 вересня 2006 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від

03 серпня 2006 року, укладеного з ОСОБА_4 При цьому

ОСОБА_4 набув право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення п'ятої сесії третього скликання Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки».

Беручи до уваги зазначене, ДП «Санаторій «Квітка Полонини» просило визнати недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25 липня

2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки»; державний акт серії НОМЕР_2 від 03 серпня

2006 року про право власності на земельну ділянку площею 0,37 га, що виданий на ім'я ОСОБА_4, для будівництва та обслуговування житлового будинку; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 03 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; державний акт серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2006 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на ім'я

ОСОБА_5

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ДП «Санаторій «Квітка Полонини» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня

2016 року заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», яким затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 від 03 серпня

2006 року про право власності на земельну ділянку загальною площею

0,37 га, виданий ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю за № НОМЕР_3.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від

03 серпня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Свалявського нотаріального округу Гуледза А.Г.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 08 вересня

2006 року про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,37 га, що виданий на ім'я ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на землю № НОМЕР_4.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2016 року, залишити в силі заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника

ОСОБА_5 - ОСОБА_8, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що на момент прийняття рішення Солочинською сільською радою «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» від

25 липня 2006 року у Державному земельному кадастрі були відсутні відомості про обмеження у використанні земельної ділянки площею 0,37 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» прийняте без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду, що суперечить положенням законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним, разом із правовстановлюючими документами, виданими на його підставі.

Колегія суддів не може погодитись із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 липня 2006 року п'ятою сесією третього скликання Солочинської сільської ради було прийнято рішення «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», згідно якого затверджено проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,37 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової та громадської забудови (будівництво і обслуговування житлового будинку).

Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради № 27 від

22 січня 1972 року, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 282 від 20 червня 1973 року, з метою збереження Голубинського родовища мінеральних вод від передчасного псування та бактеріального забруднення були встановлені межі округу і зон гірничо-санітарної охорони ДП «Санаторій «Квітка Полонини».

19 серпня 1999 року ДП «Санаторій «Квітка Полонини» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами - ліцензію № 1970 на видобування (експлуатацію) підземних мінеральних питних вод, об'єкт ліцензування - ділянка Голубинського родовища, де розташована свердловина №4-р (4-е).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції керуючись постановою Ради Міністрів УРСР № 282 від 20 червня 1973 року виходив із того, що спірна земельна ділянка знаходиться у другій санітарній зоні свердловин Голубинського родовища мінеральних вод, що перебуває у користуванні ДП «Санаторій «Квітка Полонини» з 19 серпня 1999 року. Однак, судом не було враховано, що порядок встановлення меж зон санітарної охорони водних об'єктів на час виникнення спірних правовідносин вже був врегульований ст. 93 Водного кодексу України, а також постановами Кабінету Міністрів України № 2024 від 18 грудня

1998 року «Про правовий режим зон санітарної охорони водних об'єктів», а також № 1094 від 25 серпня 2004 року «Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення».

Суди попередніх інстанцій не перевірили якими нормативно-правовими актами було встановлено зони санітарної охорони водних об'єктів Голубинського родовища мінеральних вод на час прийняття оспорюваного рішення, чи були встановлені відповідні обмеження щодо використання земельної ділянки площею 0,37 га, яка розташована в АДРЕСА_1, а також підстави набуття права власності на вказану ділянку ОСОБА_4, враховуючи, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 16 лютого

2017 року, ухваленого у справі «Кривенький проти України», позбавлення права на землю, якою особа володіла добросовісно, без здійснення відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування, є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому висновок суду апеляційної інстанції про прийняття рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» без жодного погодження з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду ґрунтується виключно на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є недопустимим. В матеріалах справи міститься лише копія рішення Солочинської сільської ради від 25 липня 2006 року «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», згідно якого Солочинська сільська рада, розглянувши технічну документацію по зміні цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_4, дійшла висновку про наявність підстав для затвердження проекту зміни цільового призначення спірної земельної ділянки. Відповідна технічна документація в матеріалах справи відсутня, що свідчить про необґрунтованість висновку суду апеляційної інстанції про непогодження її з відповідними територіальними геологічними підприємствами та органами державного гірничого нагляду.

Згідно з положеннями ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалені судові рішення у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону не відповідають.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, що мають значення для правильного вирішення спору, у зв'язку із чим рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа передачі до суду першої інстанції відповідно до положень ст. 338 ЦПК України та з урахуванням встановленого факту порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2016 року,рішення апеляційного суду Закарпатської області від

28 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович