У х в а л а

іменем україни

19 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Полтавської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просила визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7, посилаючись на те, що пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки їй не було відомо про те, що необхідно подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Полтавської області від 16 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Разом із тим відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, за змістом ст. 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7, про що в Книзі реєстрації смертей 15 серпня 2012 року складено відповідний актовий запис № 1364 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та який доводився батьком позивачу, що вбачається з копії свідоцтва про народження.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, за яким все його майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті заповів дочці ОСОБА_6Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б.13 квітня 2011 року у зв'язку з похилим віком та хворобою серця заповідача в лікарні за адресою м. Полтава, вул. Макаренка, 1-А, після попереднього виїзду нотаріуса для співбесіди.

Згідно довідки ЖБК «Висота»від 10березня 2016 року, ОСОБА_7 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1, з 17 лютого 2001 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. На день смерті проживав та зареєстрований один.

За інформацією приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Набоки Ю.В.від 26лютого 2016 року, ОСОБА_6 пропустила встановлений ст. 1270 ЦК Українишестимісячний строк для прийняття спадщини, не подавши вчасно заяву про її прийняття, як передбачено ст. 1269 ЦК України (а. с. 10).

Звертаючись до суду із указаним позовомОСОБА_6 зазначала про те, що вона не змогла звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у шестимісячний строк, оскільки вона юридично необізнана та перебувала у пригніченому стані.

За таких обставин та з підстав, передбачених зазначеними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позову, адже позивач не довела поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік