Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 428/9266/15-ц
Провадження № 22ц/782/458/17
УХВАЛА
Іменем України
12 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Луганської В.М.,
за участю секретаря Козубської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року
у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и л а:
З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки.
Позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість в розмірі 243908,26 грн. та судові витрати.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк просить рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»в судове в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, його неявка відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що 15 жовтня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № LGC0G2 та договір іпотечного кредитування № LGC0G2. Згідно умов договору іпотечного кредитування позивач зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 47343,75 грн. на термін до 15 жовтня 2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Строк дії договору до 15 жовтня 2027 року.

Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі 47343,75 грн.

Пунктом 8.9 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 передбачено можливість встановлення нового розміру відсоткової ставки за користування кредиту та зазначено підстави цього.

Судом встановлено, що у договорі адресою місця проживання та реєстрації позичальника зазначено: м. Сєвєродонецьк, МЖК «Мрія», 1/99.

У відповідності до п. 8.3 договору будь-які повідомлення які направляються позичальнику в рамках цього договору повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу позичальника.

Банком, як позивальником з 01 лютого 2009 року на підставі умов договору було змінено відсоткову ставку за кредитним договором з 15 % до 30 % річних.

Також суд виходив з того, що позивачем не надано доказів підтвердження отримання/вручення повідомлення про зміну відсоткової ставки ОСОБА_2, тобто не надано доказів на підтвердження факту направлення не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення, поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника з метою повідомити останнього про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, як це передбачено п. 8.9 договору іпотечного кредитування № LGC0G2.

Окрім того, судом взято до уваги, що відповідно до наданих відповідачем квитанцій та виписок з жовтня 2007 року по липень 2015 року у кількості 147 шт. відповідач ОСОБА_2, будучи належно не повідомленим про зміну відсоткової ставки в порушення умов кредитного договору зі сторони позичальника, продовжував здійснювати регулярні платежі у строки та розмірі визначеному кредитним договором та договором іпотечного кредитування № LGC0G2.

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором іпотечного кредитування № LGC0G2 між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки. Строк дії договору поруки - до припинення забезпеченого зобовязання за договором про іпотечнийкредит.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки наявна заборгованість відповідача ОСОБА_2, на яку посилається позивач, як на підставу заявленого позову, виникла у звязку з неналежним повідомленням кредитора позичальника, жодних інших порушень умов договору, як підстав позову, зі сторони позивальника кредитором не зазначено та в судовому засіданні не встановлено, тому відсутні порушення прав позивача відповідачем, а отже і відсутні підстави для задоволення позову.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що збільшення відсоткової ставки з 01.02.2009 року в односторонньому порядку було проведено позивачем із порушенням умов договору не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, дана норма права містить в собі те, що розмір процентної ставки є істотною умовою кредитного договору та сторони повинні дійти згоди щодо неї в належній формі.

Згідно п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

За правилами частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час укладення договору іпотечного кредитування від 15 жовтня 2007 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № LGC0G2 та договір іпотечного кредитування № LGC0G2. Згідно умов договору іпотечного кредитування позивач зобовязався надати відповідачу ОСОБА_2 кредит у сумі 47343,75 грн. зі сплатою 15 відсотків річних, на термін до 15 жовтня 2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених договором іпотечного кредитування.

Як вбачається із тексту позовної заяви публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», з якою він 28 серпня 2015 року звернувся до суду, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором іпотечного кредитування № LGC0G2 від 15.10.2007 року, яка виникла станом на 05.06.2015 року.

Під час розгляду справи позивач із письмовими заявами про зміну предмету або підстав позову, збільшення розміру позовних вимог не звертався.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачем на протязі усього часу розгляду справи предмет або підстави позову не змінювалися.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановленому законом порядку не звертався до суду із вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № LGC0G2 від 15.10.2007 року.

Отже, предметом розгляду за даним позовом є заборгованість за договором іпотечного кредитування № LGC0G2 від 15.10.2007 року.

Відповідно до п. 8.9 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 сторони домовилися, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених цим пунктом.

Кредитор не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення повинен повідомити позичальника про встановлення нової відсоткової ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси.

Такий новий розмір відсоткової ставки за договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні кредитору до позичальника, без укладення сторонами відповідної додаткової угоди.

У разі незгоди із встановлюваним новим розміром відсоткової ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні кредитору, зобов'язується надати на зазначену у договорі адресу кредитору письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання кредитором в порядку та терміни, визначені цим пунктом договору, такого письмового повідомлення (відповіді) від позичальника, договір вважається розірваним датою, яка у повідомленні була визначена як дата початку нової ставки. У цю дату позичальник зобов'язується повернути кредитору суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов'язання за договором.

В пункті 8.3 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 передбачено, що будь-які повідомлення, які направляються позичальнику в рамках цього договору повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу позичальника.

Із системного аналізу змісту зазначених вище пунктів договору іпотечного кредитування вбачається, що розмір процентної ставки може бути змінений за умови письмового повідомлення позичальника про встановлення нової відсоткової ставки у строк не пізніше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів до дня зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив кредитору при зміні адреси.

Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового звязку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (в редакції на час виникнення правовідносин), рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з пунктом 114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності повнолітнім членам сімї за умови предявлення ними документа, що посвідчує особу.

З огляду на зазначене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Як зазначено в правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року за № 6-82цс16, та згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, вирішуючи питання про правомірність зміни банком процентної ставки за користуванням кредиту, суд відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору та вимог частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не врахував, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

На підтвердження обставин направлення на адресу боржника ОСОБА_2 повідомлення про збільшення відсоткової ставки за договором іпотечного кредитування до 30% з 01.02.2009 року, позивачем до суду був наданий лист-повідомлення від 31.12.2008 року (Т. 1 а.с. 132), наказ ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № КТ-БТ-СП-2009-1/1 від 05.01.2009 року (Т. 1 а.с. 129) та реєстр відправки листів від 09.01.2009 року (Т.1 а.с. 133), розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № Э.40.0.00/1-20 від 25.12.2008 року (Т.1 а.с. 143).

В листі-повідомленні від 31.12.2008 року, яке направлялося на імя боржника ОСОБА_2, та в реєстрі відправки листів від 09.01.2009 року ПАТ КБ «Приватбанк» зазначена адреса ОСОБА_2 АДРЕСА_1.

Однак, в договорі іпотечного кредитування № LGC0G2 адреса реєстрації та проживання позичальника ОСОБА_2 вказана: м. Сєвєродонецьк, МЖК «Мрія»АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки УДМСУ у Луганській області, яка направлялася на адресу суду у відповідності до ч. 3 ст. 122 ЦПК України, місце реєстрації та проживання ОСОБА_2 вказано м. Сєвєродонецьк, МЖК «Мрія»АДРЕСА_2.

Отже, адреса зазначена ПАТ КБ «Приватбанк» у листі-повідомленні від 31.12.2008 року та в реєстрі відправки листів за 09.01.2009 року не відповідає адресі, зазначеній у договорі про іпотечне кредитування від 15.10.2007 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що позичальник повідомляв ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну реєстрації та/або місця свого постійного проживання, як передбачено п. 5.3.8 договору іпотечного кредитування № LGC0G2.

Представником відповідача під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції зазначалося, що відповідач ОСОБА_2 повідомлень про збільшення відсоткової ставки від ПАТ КБ «Приватбанк» не отримував, тобто відповідачем ОСОБА_2 заперечується факт отримання листа від позивача з повідомленням про збільшення розміру процентної ставки за договором іпотечного кредитування.

Позивачем не надано доказів направлення на адресу позичальника, яка зазначена у договорі іпотечного кредитування № LGC0G2, листа-повідомлення про збільшення розміру процентної ставки, тобто повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за договором іпотечного кредитування не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 8.3.,8.9 договору іпотечного кредитування); не надано доказів отримання повідомлення про зміну відсоткової ставки відповідачем ОСОБА_2.

Крім того, в листі-повідомленні від 31.12.2008 року зазначалося про підвищення з 01.02.2009 року відсоткової ставки за кредитним договором № LGC0G2, предметом якого є кредит в сумі 3156,25 грн.

Доказі того, що позивачем направлявся лист-повідомлення про зміну відсоткової ставки в бік збільшення за договором про іпотечне кредитування № LGC0G2 суду надано не було.

Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» збільшив відсоткову ставку по договору іпотечного кредитування від 15.10.2007 року в односторонньому порядку, без додержання порядку, визначеного п. 8.3, п. 8.9 зазначеного договору, оскільки договором передбачена можливість підвищення відсоткової ставки в бік збільшення тільки після повідомлення позичальника, на підтвердження цих обставин позивачем не надано належних та допустимих доказів.

Слід також зазначити, що підставою направлення позичальнику листа-повідомлення про збільшення розміру процентної ставки від 31.12.2008 року позивач зазначає наказ ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № КТ-БТ-СП-2009-1/1 від 05.01.2009 року. Також на цей наказ позивач посилається і в апеляційній скарзі.

Однак, наказ ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № КТ-БТ-СП-2009-1/1 виданий 05.01.2009 року, а лист-повідомлення датований 31.12.2008 року, тобто наказ виданий пізніше ніж датований лист-повідомлення.

Під час розгляду справи позивач зазначав, що підставою направлення позичальнику листа-повідомлення про збільшення розміру процентної ставки від 31.12.2008 року було розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № Э.40.0.00/1-20 від 25.12.2008 року.

Із змісту розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № Э.40.0.00/1-20 від 25.12.2008 року вбачається, що обставинами для зміни процентної ставки є зміни на світовому фінансовому ринку та збереження дохідності по операціям «Авто в кредит» і «Житло в кредит».

Пунктом 8.9 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 передбачено, що протягом дії договору кредитор може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: порушення позичальником кредитної дисципліни; погіршення фінансового стану позичальника документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться кредитором відповідно до внутрішніх нормативних документі на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни; здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, підвищення ставки за кредитами кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду відсоткової ставки.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що умовами укладеного між сторонами договору іпотечного кредитування № LGC0G2 не передбачено зміни розміру відсоткової ставки в сторону збільшення з обставин, зазначених у розпорядження ПАТ КБ «Приватбанк» «Про зміну процентної ставки по діючим кредитам» № Э.40.0.00/1-20 від 25.12.2008 року.

Посилання позивача на те, що мало місце прийняття позичальником пропозиції про зміну умов договору, оскільки після збільшення процентної ставки позичальник здійснював часткове погашення кредиту за новою процентною ставкою є безпідставним виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.4 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 позичальник зобовязується щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного дня укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 630,72 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № 6375, відкритий у кредитора. Останню оплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 15.10.2027 року.

Судом встановлено, що відповідачем до матеріалів справи надані документи, які підтверджують належне та своєчасне виконання своїх зобов'язань за договором іпотечного кредитування, а саме: квитанції у кількості 147 шт. щодо сплати обов'язкових щомісячних ануїтетних платежів з моменту кредитного договору - з жовтня 2007 року по липень 2015 року, виписки руху коштів за період травень серпень 2013 року, що спростовує ствердження позивача про погашення відповідачем кредиту за новою процентною ставкою.

В квитанціях, наданих відповідачем до суду, в графі призначення платежу зазначено: «ОСОБА_2. Погашення ануїтетних платежів зг.дог. № LGC0G2 від 15/10/2007» та вказана сума 630,72 грн.

Здійснення відповідачем щомісячних ануїтетнихплатежів згідно умов договору іпотечного кредитування підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 з 01.02.2009 року не сплачував кредит за договором іпотечного кредитування № LGC0G2 із урахуванням нової процентної ставки.

Таким чином, позивачем порушено процедуру підвищення процентної ставки, відтак з 01.02.2009 року підлягає застосуванню відсоткова ставка у розмірі 15 %, як було передбачено умовами укладеного між сторонами договору іпотечного кредитування.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача з даним позовом до суду стала наявна заборгованість за кредитним договором, яка виникла після 01.02.2009 року з підстав неналежного виконання позичальником саме договору іпотечного кредитування № LGC0G2.

Разом з тим, як зазначено вище, заборгованість відповідача ОСОБА_2, на яку посилається позивач, як на підставу заявленого позову, виникла у звязку з неправомірним підвищенням позивачем з 01.02.2009 року відсоткової ставки за договором іпотечного кредитування № LGC0G2.

Отже, надані відповідачем документи, які підтверджують належне та своєчасне виконання своїх зобов'язань за договором іпотечного кредитування спростовують ствердження позивача щодо існування заборгованості за договором іпотечного кредитування № LGC0G2 на момент подачі позову, а саме - на серпнь 2015 року.

Пунктом 5.2.4 договору іпотечного кредитування № LGC0G2 передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобовязань за цим договором або за іпотечним договором у випадках прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 2 (двох) місяців.

Підставою звернення позивача з позовом про стягнення достроково заборгованості за договором іпотечного кредитування зазначено наявність заборгованості.

Однак, як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 належно та своєчасно виконував свої зобов'язання за договором іпотечного кредитування і станом на 05 червня 2015 року не мав заборгованості.

Таким чином, підстав для достроково стягнення кредиту, як це передбачено умовами договору іпотечного кредитування № LGC0G2, не має.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,308,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: