АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/347/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Федорової Н.О.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представників ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа - Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області, про визнання рішення про оформлення права власності на нерухоме майно незаконним, скасування цього рішення та державної реєстрації права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2016 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Рада) про визнання рішення про оформлення права власності на нерухоме майно незаконним, скасування цього рішення та державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

ОСОБА_1 зазначив, що він є співвласником майна пайового фонду колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шестакова (далі - КСП ім. Шестакова). Вартість частки позивача у цьому майні становить 11 791 грн (0,30%). Рішенням зборів уповноважених членів Спілки (об'єднання) громадян-співвласників КСП ім. Шестакова від 24 квітня 2016 року йому виділено зі складу пайового фонду будівлю контори, розташовану по АДРЕСА_1 залишковою балансовою вартістю 6 690 грн. Позивач одержав це майно за актом приймання-передачі від 4 травня 2016 року. Потім з'ясувалося, що Рада своїм рішенням від 20 травня 2005 року № 10 оформила право комунальної власності на належне йому майно як на приміщення соціально-культурного центру площею 1 858,4 кв.м. Назване рішення порушує право позивача на розпайоване майно та не відповідає вимогам закону.

У зв'язку з цим, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконними та скасувати рішення Ради від 20 травня 2005 року № 10 про оформлення права власності на соціально-культурний центр по АДРЕСА_1 за територіальною громадою в особі Ради та скасувати державну реєстрацію права власності на вказане приміщення.

Суд залучив Хмельницьку районну державну адміністрацію Хмельницької області до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2016 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не довів незаконність оскаржуваного рішення Ради, яке було реалізовано та вичерпало свою дію, а у спірних правовідносинах його права і законні інтереси не порушені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представники Ради ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не з'явився.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником майна колишнього КСП ім. Шестакова. Вартість його частки в майні пайового фонду становила 11 791 грн (0,30%).

До складу пайового фонду було включено будівлю контори, 1963 року будівництва. Незавершене будівництво адміністративного будинку вартістю 118 000 грн не увійшло до переліку майна, що підлягало паюванню.

20 травня 2005 року Рада прийняла рішення № 8 (за архівним витягом - № 10) про оформлення права власності на будівлю соціально-культурного центру по АДРЕСА_1 за територіальною громадою села в особі Ради.

7 липня 2005 року територіальна громада с. Давидківці, Хмельницького району, Хмельницької області одержала свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. У той же день Хмельницьке бюро технічної інвентаризації зареєструвало право комунальної власності на приміщення соціально-культурного центру загальною площею 1 858,4 кв.м.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 червня 2015 року (справа № 686/13892/14-а) відмовлено в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Октант-Центр» до Ради про визнання дій протиправними та скасування рішення від 20 травня 2005 року № 10 про оформлення права комунальної власності на приміщення соціально-культурного центру. При цьому суд виходив із того, що це приміщення не підлягає паюванню та правомірно перейшло в комунальну власність.

Рішенням зборів уповноважених членів Спілки (об'єднання) громадян-співвласників КСП ім. Шестакова від 24 квітня 2016 року виділено ОСОБА_1 майно в натурі в рахунок майнового паю - будівлю контори залишковою вартістю 6 690 грн. 4 травня 2016 року Спілка (об'єднання) громадян-співвласників КСП ім. Шестакова та ОСОБА_1 склали акт приймання-передачі цього майна.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 325, ч. 1 ст. 327 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В силу ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об'єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об'єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об'єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Президент України своїм Указом від 3 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» зобов'язав Кабінет Міністрів України, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольську міську державну адміністрацію здійснити організаційні заходи щодо реформування колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності.

Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено забезпечення управління об'єктами права державної власності, що перебували в користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, а також збереження і використання за призначенням до передачі у комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури, які належали зазначеним підприємствам.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 року № 1060 «Про поетапну передачу у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності», об'єкти соціальної сфери та житлового фонду разом з об'єктами інженерної інфраструктури підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності, за рішенням загальних зборів членів підприємства чи зборів уповноважених колективних сільськогосподарських підприємств або за рішенням органів, уповноважених розпоряджатися майном підприємств інших форм недержавної власності, передаються безоплатно у комунальну власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць (за згодою органів місцевого самоврядування).

В силу п. 14 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496), окремі об'єкти зі складу майна, яке не підлягає паюванню, можуть бути передані на баланс органу місцевого самоврядування за його згодою.

Як передбачено ст. 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Із норм п. 30 ч. 1 ст. 26, ст. 59 Закону № 280/97-ВР слідує, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про включення майна до комунальної власності. При цьому рада вирішує ці питання шляхом прийняття рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази у справі достовірно вказують на те, що незавершене будівництво адміністративного будинку як об'єкт соціальної інфраструктури не підлягало паюванню та не було включено до складу пайового фонду майна колишнього КСП ім. Шестакова.

Ця обставина встановлена судовим рішенням і не спростована наданими ОСОБА_1 письмовими доказами.

В суді сторони визнали, що будівля контори КСП ім. Шестакова не збереглася у тому вигляді, який вона мала в період діяльності підприємства, та не існує як окремий об'єкт нерухомого майна. Не існувало такого об'єкта і на час передачі його ОСОБА_1 у рахунок майнового паю.

Ухвалою апеляційного суду від 14 лютого 2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для встановлення місця розташування, розмірів і площі (в цілому та окремих приміщень) будівлі контори, 1963 року будівництва, залишковою вартістю 6 690 грн. Разом із тим, експерт не зміг дати відповіді на поставлені запитання, оскільки документи, які б містили інформацію про розташування, розміри та характеристики зазначеної будівлі, відсутні.

ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів, що будівля контори увійшла до складу приміщення соціально-культурного центру села.

Після завершення будівництва цього приміщення Рада правомірно включила його до комунальної власності. Вирішуючи дане питання, Рада діяла в межах своїх повноважень і відповідно до норм чинного законодавства.

Отже ОСОБА_1 не довів незаконність оскаржуваного ним рішення Ради, тому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що його позов є необґрунтованим.

Також суд правильно керувався тим, що у спірних правовідносинах права і законні інтереси ОСОБА_1 не порушені.

Посилання ОСОБА_1 на перевищення Радою своїх повноважень, порушення його права на розпайоване майно та неправомірність набуття територіальною громадою права власності на приміщення соціально-культурного центру не відповідає фактичним обставинам справи.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, органи місцевого самоврядування приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

У зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері майнових відносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже позов, предметом якого є визнання незаконним та скасування розпорядження органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про передачу у власність майна, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке розпорядження органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власників майна, оскільки у таких осіб виникло право володіння майном, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 19 жовтня 2016 року (справа № 3-806гс16), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

ОСОБА_1 просив суд скасувати рішення Ради про включення майна до комунальної власності. Разом із тим, він не оскаржує одержане територіальною громадою свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позов ОСОБА_1 про оскарження рішення Ради ненормативної дії, яке вичерпало свою дію, не може бути задоволений.

Посилання ОСОБА_1 на правомірність заявленого ним позову не ґрунтуються на законі.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований соціально - культурний центр, перебувала у комунальній власності відповідно до закону. 18 листопада 2013 року здійснена державна реєстрація права власності територіальної громади на земельну ділянку площею 0,4078 га по вул. Гавришка, 58, в с. Давидківці, Хмельницького району, Хмельницької області (кадастровий номер :01:002:0624), призначену для житлової та громадської забудови, на якій розташовано спірний об'єкт.

Отже твердження ОСОБА_1 про відсутність права комунальної власності на вказану земельну ділянку на час оформлення територіальною громадою права власності на приміщення соціально-культурного центру та про невідповідність оскаржуваного рішення Ради нормам Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, є необґрунтованими.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Рішення зборів уповноважених членів Спілки (об'єднання) громадян-співвласників КСП ім. Шестакова від 24 квітня 2016 року про виділення майна ОСОБА_1 не є предметом даного позову. Висновки суду щодо незаконності названого рішення не ґрунтуються на доказах у справі. Це не вплинуло на правильність рішення суду, тому в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК України воно не може бути скасоване.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.І. Ярмолюк

Судді: /підпис/ М.М. Пастощук

/підпис/ Н.О. Федорова

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 4