АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 646/2514/17 Головуючий суддя І інстанції Журавель В. А.
Провадження № 22-ц/790/5903/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області в якому просила скасувати арешт на частину квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, накладений на підставі постанови від 21 червня 2012 року старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що за ОСОБА_3 на праві власності в КП «ХМБТІ» зареєстрована 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право на житло від 11 лютого 2000 року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та фиватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради та договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 01 листопада 2006 року, укладеного між позивачкою, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідченим Державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

На підставі спадкового договору від 13 грудня 2006 року від ОСОБА_4, який помер 14 березня 2015 року до ОСОБА_3 перейшло право власності на належну йому 1/3 частину квартири, на підставі договору дарування від 13 грудня 2006 року позивач передала ОСОБА_3 право власності на належну їй 1/3 частину квартири, договір посвідчений державним нотаріусом Першої ХДНК ОСОБА_5 Право власності ні за спадковим договором, ні за договором дарування ОСОБА_3 не зареєстрував. 15 липня 2016 року ОСОБА_3 помер, вона є його спадкоємцем, при оформленні спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 з питання оформлення спадщини, при отриманні довідки в Харківському міському бюро технічної інвентаризації у лютому 2017 року їй стало відомо, що на частину квартири, зареєстровану за ОСОБА_3, накладений решт відповідно до постанови старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області від 21.06.2012 року, через що вона не має можливості оформити спадщину після ОСОБА_3

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2017 року позовні вимоги задоволено. Скасовано арешт на частину квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, накладений на підставі постанови від 21 червня 2012 року старшим слідчим СУ ГУМВСУ в Харківській області.

В апеляційній скарзі ГУ ДВС у Харківській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити ОСОБА_2Г у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Головне управління Державної фіскальної служби України у Харківській області вказує на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення процесуального праваи. Зокрема, зазначає, що суд при ухваленні рішення не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази знаходження квартири позивача під арештом на момент звернення до суду, також відсутні відомості з Єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо заборони відчуження спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявились, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 лютого 2000 року ЦПДЖФ реєстраційний № 9-00-212152 ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1.

01 листопада 2006 року співвласниками квартири ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір про визначення часток у спільній сумісній власності, з п. 3 якого вбачається, що сторони за договором, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 встановлюють, що квартира АДРЕСА_1 належить їм в рівних частках кожному, тобто по 1/3 частці квартири на підставі ст. 372 ЦК України.

13 грудня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Першої ХДНК ОСОБА_5, відповідно до п. 12 якого право власності на належну відчужувачу 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 виникає відповідно ст.ст. 334 та 1302 ЦК України.

13 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування належної ОСОБА_2 1/3 частини квартири № 1 по вул. ХДНК ОСОБА_5 Право власності на 1/3 частину квартири за договором дарування за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 03 лютого 2017 року, виданої для подання приватному нотаріусу ХМНО ОСОБА_6, зазначена інформація про власників станом на 31.12.2012 р. згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ», на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.02.2000, виданого УКМ та П ВПДЖФ та договору про визначення часток у спільній сумісній власності від 01.11.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. № 2-3905, на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частці квартири № 1 у місті Харкові за адресою: вул. Заводська, 118, належить ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3

До матеріалів інвентаризаційної справи приєднано постанову старшого слідчого СУ ГУМВСУ в Харківській області від 21.06.2012, згідно якої накладено арешт на частину квартири, що належить ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках кримінальної справи № 57120275, порушеної у відношенні ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України.

До матеріалів інвентаризаційної справи додано: - ксерокопія спадкового договору від 13.12.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. № 2-4593, згідно якого 1/3 частина квартири перейшла від ОСОБА_4 до ОСОБА_3; - ксерокопія договору дарування від 13.12.2006, посвідченого 1-ю ХДНК, р. № 2-4597, згідно якого 1/3 частина квартири перейшла від ОСОБА_2 до ОСОБА_3.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом ч. 1 ст. З ЦП К України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦП К України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як роз'яснено у п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

За правилами ч. 1, ч. 4 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2, як спадкоємиць засудженого ОСОБА_3, заявляла вимоги щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного постановою від 21 червня 2012 року старшого слідчого СУ ГУМВСУ у Харківській області у межах кримінальної справи, а отже справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що судом першої інстанціі допущено порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 340, п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 205, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 липня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про зняття арешту з майна - закрити.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_1