Головуючий суду 1 інстанції - Ляшенко М.А.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 433/509/17
Провадження № 22ц/782/505/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого Луганської В.М.,

суддів - Дронської І.О., Коновалової В.А.,

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Старобільської міської прокуратури Луганської області, який діє в інтересах держави в особі: Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Демино-Олександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Демино-Олександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було набуто у власність будівлю автогаражу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 На час подання позову у позивача була відсутня правовстановлююча документація на дане нерухоме майно. Крім того, не було проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна, що позбавляє позивача, можливості вільно розпоряджатися та володіти належною йому будівлею автогаражу. На підставі вищезазначеного просив суд визнати за позивачем право власності на будівлю автогаражу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Суд визнав за ОСОБА_2, право власності на будівлю автогаражу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Не погодившись з вищевказаним рішенням, керівником Старобільської міської прокуратури Луганської області, який діє в інтересах держави в особі: Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області стосовно виявленого порушення закону подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити та стягнути з нього на користь апелянта сплачений судовий збір. Прокурор в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вимог закону щодо порядку набуття права власності на майно, суд постановив рішення, яким фактично затвердив перехід права власності від однієї особи до іншої, тим самим реалізував повноваження, які згідно закону відносяться до компетенції нотаріальних та реєстраційних органів. До позовної заяви позивачем не надано доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору куплі-продажу спірного майна.

В судовому засіданні представник прокуратури Луганської області апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Представник Демено - Олександрівкої сільської ради Троїцького району Луганської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, судом апеляційної інстанції здійснювалися заходи щодо повідомлення відповідача у визначеному законом порядку.

Представник Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області та представник Білокуракинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Однак зазначені вимоги закону судом в повному обсязі виконані не були.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач набув право власності на будівлю автогаражу, однак оформити право власності на відповідний автогараж не має можливості з незалежних від нього обставин, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому майном, тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Колегія суддів судової палати вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам.

В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається із тексту позовної заяви ОСОБА_2, з якою він звернувся до суду, позивачем були заявлені вимоги тільки про визнання права власності на будівлю автогаражу, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ним набуто у власність будівлю автогаражу, на даний час у нього відсутні правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно, не проведено державної реєстрації вказаного нерухомого майна, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому авто гаражем.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги в межах заявленого позову не звернув уваги на те що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за вказаною нормою права, на підставі якої суд задовольнив позов, вимога про визнання права власності може бути пред'явлена лише власником спірного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що позивачем не було надано доказів того, що у нього виникло право власності на автогараж і що позивач є власником спірного майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви було надано копії розписки (а.с.7) згідно якої ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_8 01.10.2014 року продали ? частину автогаражу ОСОБА_2.

Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однак, при розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що право власності на автогараж у позивача, з урахуванням обставин викладених позивачем в тексті позовної заяви, може виникати на підставі придбання за договором купівлі-продажу, який на час розгляду справи в суді у встановленому законом порядку дійсним визнаний не був і з такими вимогами позивач до суду у встановленому законом порядку не звертався.

Судом першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, не розглядалися обставини набуття позивачем власності на спірний автогараж.

Таким чином, без вирішення питання про визнання договору купівлі-продажу автогаражу дійсним, на підставі якого відповідно до зазначених вище норм права виникає право власності на автогараж, визнання за позивачем права власності є передчасним.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю заявлених у встановленому законом порядку по даній справі позовних вимог без попереднього вирішення питання про визнання правочину купівлі-продажу автогаражу дійсним. При скасуванні рішення суду з зазначених підстав, апеляційний суд, вважає також недоцільним робити аналіз іншим доводам апеляційної скарги, так як вони можуть стати предметом розгляду справи при зверненні позивача до суду з позовом у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та на підставі підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_2 у розмірі 704, 00 грн. на користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу керівника Старобільської міської прокуратури Луганської області, який діє в інтересах держави в особі: Сватівської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області, Білокуракинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 23 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 до Демено - Олександрівської сільської ради Троїцького району Луганської області про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Луганської області судові витрати у сумі 704,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: