АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5384/16-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1496/К/17 суддя Демиденко Ю.Ю.
Категорія № 26 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача: Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ОСОБА_4 «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що протягом тривалого часу працював на різних посадах в умовах гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів у ОСОБА_4 «ПівнГЗК», що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, у звязку із чим він втратив 65% працездатності та отримав третю групу інвалідності. Через професійні захворювання позивач постійно потребує медикаментозного лікування, зазнає моральні та фізичні страждання, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 320 000 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням 35000 грн. без урахування податків та обовязкових платежів. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення. Стягнуто з ОСОБА_4 «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не взято до уваги, що позивач як при прийомі на роботу, так і протягом усієї трудової діяльності був обізнаний про наявність небезпечних факторів на виробництві, добровільно й свідомо обрав дану професію, що вплинуло на стан його здоровя. Позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки виданої на імя позивача ОСОБА_5 вол М.І. з 23.04.1980 р. по 02.08.2005 року працював помічником машиніста, машиністом локомотива, машиністом тепловоза більше 35 років у ОСОБА_4 «ПівнГЗК»( а.с.6-8).

ОСОБА_6 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.11.2015 р., позивачу ОСОБА_1 встановлені хронічні професійні захворювання: вібраційна хвороба 1-2 ст. остеорартроз і періартроз ліктьових і колінних суглобів, порушеннями трофіки кистей, нейросенсорна приглухуватість,які виникли у звязку із перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища ( а.с.9-12).

Висновку МСЕК від 15.12.2015 р. позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 60%, та третя група інвалідності безстроково( а.с.13).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у звязку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачем, з вини якого її заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_6 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Доводи представника відповідача з приводу відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди, суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

ОСОБА_6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.11.2015 року причиною виникнення у позивача професійних захворювань було визнано перевищення на робочих місцях, на яких він працював гранично допустимого рівня шуму та вібрації ( а.с.11).

Як видно з акту розслідування професійного захворювання від 10.11.2015 року , причиною професійного захворювання позивача є стаж роботи протягом 35 років 5 місяця в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_4 «ПівнГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_4 «ПівнГЗК».

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя професійним захворюванням ОСОБА_1 повязано з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з грудня 2015 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_4 «ПівнГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у звязку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача про усвідомлення позивачем шкідливих і небезпечних умов виробничих факторів на його робочому місці, не знімають з відповідача обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності Куце вола М.І.. який згідно висновку МСЕК первинно становить 60 %, призначений безстроково, та тертя група інвалідності, що свідчить про безповоротність процесу втрати здоровя, з урахуванням конкретних обставин по справі, повязаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: