АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю представника позивача ОСОБА_5,

представника відповідача Алмаз В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання правочинів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. /а.с. 95-98/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема помилково встановлено, що договір факторингу №4 від 11.06.2012 р. є лише договором купівлі-продажу прав вимоги, що не відповідає обставинам справи. Зазначав про те, що спірний договір містить всі ознаки договору факторингу, зокрема і фінансування під таке відступлення. Вказував на те, що факторинг є фінансовою послугою, а укладення договору, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" №231 від 03.04.2009 р. Вказував на те, що у зв'язку з недійсністю договору факторингу №4 від 11.06.2012 р. в частині відступлення права грошової вимоги за основним договором про надання споживчого кредиту від 27.10.2006 р., підлягає визнанню частково недійсним і договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.06.2012 р. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

№ справи 758/4197/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10212 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання кредиту № 0.

Відповідно до п. 1.1. даного договору банк надав позивачу кредит у розмірі 150 000,00 швейцарських франків.

31.10.2006 року, з метою належного виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за договором про надання кредиту № 0 від 27.10.2006 р., між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є відповідач у справі ПАТ «Укрсиббанк», та позивачем був укладений договір іпотеки, за умовами вказаного договору позивачка передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: адміністративно-лабораторний корпус, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки та договір факторингу № 4, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» права вимоги за договором кредиту № 0 від 27.10.2006 р. та договором іпотеки від 31.10.2006 р., укладених між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк».

Обґрунтовуючи позов про визнання недійсними договорів, позивач зазначає, що підставами для визнання недійсними договорів є їх невідповідність вимогам законодавства України, та неповідомлення у встановленому законом порядку боржника про укладення таких договорів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України про те, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ч. 1 ст. 516 ЦК України встановлює, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516 - 517 ЦК України не передбачено.

Також суд першої інстанції вірно керувався нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України про те, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.

Крім того, обґрунтовано не прийняв до уваги суд першої інстанції посилання сторони позивача на необхідність наявності у відповідача ТОВ «Кей-Колект» відповідної ліцензії НБУ на проведення операцій з валютними цінностями, оскільки такі посилання не ґрунтуються на законі, оскільки ці обставини щодо правомірності дій ТОВ «Кей-Колект» при укладанні договору факторингу від 11.06.2012 р. з ПАТ «УкрСиббанк» неодноразово перевірялись судом апеляційної інстанції (ухвала від 06.10.2015 р. у справі № 756/2330/15-ц, від 12.10.2015 р. у справі № 752/1603/15-ц, 17.12.2015 р. у справі № 752/309/15-ц, 09.04.2014 р. № 22-ц/796/4566/2014), та встановлено, що дії ТОВ «Кей-Колект» відповідають положенням ст.4 п.11 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а положеннями ст.5 цього Закону не передбачено обов'язку для фінансової установи здійснювати операції факторингу на підставі відповідної ліцензії. Представником відповідача ТОВ «Кей-колект» надано суду відповідне свідоцтво про реєстрації фінансової установи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договори не відповідають вимогам чинного законодавства та не відповідають положенням ст. ст. 16, 203 - 204, 215, 1077, 1079 ЦК України та те, що оспорювані позивачем договір факторингу та договір відступлення права вимоги відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про іпотеку», і підстав для визнання його недійсним не має.

Доводи апеляційної скарги, про те, що факторинг є фінансовою послугою, а укладення договору, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг" №231 від 03.04.2009 р., колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, їм надана відповідна оцінка.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: