АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Дряниці Ю.В. Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В. при секретарі: Ткаченко Т.І. з участю відповідача ОСОБА_2 пр.-ка відповідача ОСОБА_3 пр.-ка позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 6 грудня 2016 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Полтава від 6 лютого 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання автомобіля та гаражу обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину автомобіля та ? частину гаражу, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 6 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_5 з серпня 2004 року по серпень 2014 року проживала з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Визнано вантажний автомобіль НОМЕР_1 обєктом права спільної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину вантажного автомобіля НОМЕР_1, як на частку у спільній сумісній власності подружжя.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 6 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. за позовну вимогу про визнання права власності на ? частину вантажного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. за позовну вимогу про визнання права власності на ? частину гаражу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 сплачений позивачем судовий збір у сумі 730 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить основне рішення Київського районного суду м. Полтави від 6 грудня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог та стягнути з позивачки на його користь понесені ним судові витрати.

При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ОСОБА_2 просить це рішення скасувати, оскільки воно винесено судом без дотримання вимог закону, зокрема, ст..88 ЦПК України.

В суді апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з підстав, визначених ст.. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони по справі з серпня 2004 року по серпень 2014 року проживали однією сімєю.

26.04.2010 р. у них народились два сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які в теперішній час проживають з матірю- позивачкою по справі /а.с. 16-17/.

З 2010р. відповідач був зареєстрований у квартирі, що належить батькам позивачки, що підтверджується договором найму № 25 від 7.04.2010р. /а.с.12/.

Факт спільного проживання сторін по справі також підтверджується чинним рішенням Київського районного суду м.Полтави від 2.06.2015р. /а.с. 9-10/.

В період спільного проживання сторін по справі позивачкою з ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір, в забезпечення якого ОСОБА_2 уклав з банком договір поруки /а.с. 11/.

Проаналізувавши у їх сукупності докази по справі, що зазначені вище, місцевий суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що обставини по справі місцевим судом були встановлені вірно і їм дано належну правову оцінку.

Згідно ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містяться і в ст.. 368 ЦК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором,є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Отже, на думку колегії суддів місцевий суд, вірно врахувавши вимоги вищезазначених норм права та обставини справи, прийшов до належного висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, вірно встановивши період та тривалість спільного проживання сторін по справі та обсяг майна, набутого під час спільного проживання, які є спільною сумісною власністю подружжя.

Також колегія суддів вважає, що додаткове рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим, оскільки відповідає вимогам ст..88 ЦПК України.

Зокрема, за подачу позову до суду позивачка сплатила судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в розмірі 487, 20 грн. /т.1 а.с.1/, визнання автомобіля та гаражу обєктами спільної сумісної власності /т.1 а.с.2/, однак, позовні вимоги майнового характеру: визнання за нею права власності на ? частину автомобіля та ? частину гаражу нею оплачені не були.

Крім того, основним рішенням не було вирішено питання розподілу судових витрат, які були сплачені позивачем.

Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд застосував положення ст..88 ЦПК України, врахувавши зміст резолютивної частини основного судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_5

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судових рішень, вважаючи їх законними та обґрунтованими.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 6 грудня 2016 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Полтави від 6 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1