29 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние», про дострокове стягнення заборгованості за кредитом,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние» (далі - ТОВ «Слияние»), про дострокове стягнення заборгованості за кредитом.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 07 березня 2007 року між банком і ОСОБА_4 було укладено договір № 357/П, згідно з умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування й не відновлювальну відкличну кредитну лінію на залишок строку на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» у розмірі 800 000 дол. США строком до 07 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних.
Відповідно до умов договору передбачено, що одночасно із укладенням кредитного договору відповідач повинен надати банку укладений договір страхування майна, переданого в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань, а саме - торгового комплексу у вигляді двоповерхового комплексу будівель, який складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу та вбиральні, розташованого по АДРЕСА_1.
У подальшому відповідач повинен був надавати банку докази сплати чергових страхов платежів на весь строк виконанням ним кредитного договору.
Посилаючись на те, що відповідач не надав доказів сплати чергових страхових платежів, чим порушив умови кредитного договору, позивач просив стягнути достроково з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 800 000 дол. США.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня

2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2007 року № 357/П в розмірі 800 000 дол. США, яка складається із строкової заборгованості по кредиту. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 серпня

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір добровільного страхування заставного майна укладено 07 березня 2007 року, згідно якого ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є страховиком, а ТОВ «Слияние» є страхувальником предмету іпотеки з відповідними правами та обовʼязками, строком дії до 31 грудня 2007 року. Вказаний договір сторонами продовжений не був. Отже, однозначно стверджувати про неналежне виконання позичальником зобовʼязань по сплаті страхових платежів неможливо, оскільки станом на момент звернення позивача до суду договір припинив свою дію, а даних про пролонгацію договору страхування нерухомого майна суду надано не було.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови зобовʼязання, а тому позивач на підставі положень ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України вправі вимагати дострокове повернення кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 07 березня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та фізичною особою ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування та не відновлювальну кредитну лінію на залишок строку, на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» в розмірі 800 000 дол. США строком до 07 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних.

У забезпечення виконання зазначеного зобов'язання, на підставі договору іпотеки від 07 березня 2007 року, передано в іпотеку нерухоме майно у вигляді двоповерхового комплексу будівель, що складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу, вбиральні по АДРЕСА_1, які належать майновому поручителю ТОВ «Слияние».

Відповідно до п. п. 3.3.10, 3.3.11, 3.3.12 кредитного договору відповідач зобов'язався одночасно з укладенням кредитного договору надати банку договір страхування іпотечного майна, докази сплати страхових платежів, які підтверджують існування договору страхування і не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку сплати страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати банку докази таких сплат.

Банк, згідно із п. 4 п. п. 3.2.4 кредитного договору, має право вимагати дострокового виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, у тому числі, у разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування нерухомого майна.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_4 надав банку договір добровільного страхування заставного майна від 07 березня

2007 року на строк до 31 грудня 2007 року зі сплатою страхового платежу в розмірі 6 108 грн 97 коп., який був укладений між ЗАТ «Страхова компанія «Українська страхова Група» та ТОВ «Слияние» в особі його директора ОСОБА_4, тобто відповідача у справі, який також є й засновником ТОВ «Слияние» (т. 1 а. с. 17-20, 77).

У подальшому, з січня 2008 року договір страхування іпотечного майна не був продовжений на строк не менший, ніж той, в межах якого відповідач виконає всі зобов'язання за кредитним договором (договір укладено на строк до 07 березня 2017 року) й не надано доказів сплати чергових страхових платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1

ст. 1049 ЦК України).

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що не переукладання договору страхування на нові періоди та ненадання його до банку разом з документами, що підтверджують оплату страхових платежів, свідчить про тривале невиконання позичальником своїх обовʼязків за кредитним договором, що дає підстави банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобовʼязання за кредитним договором, а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що наявний в матеріалах справи договір страхування майна № 03-1501-0045 від 07 березня 2007 року, термін якого сплив, та відсутності договорів страхування, укладених на нові періоди свідчить, що ОСОБА_4 тривалий час, з 2008 року, не виконує належним чином свої зобовʼязання за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_4, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние», про дострокове стягнення заборгованості за кредитом залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова