справа №619/4023/16-ц
провадження №2/619/228/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року Дергачівський районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді Жорняк О.М.

за участю секретаря судового засідання Коротченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення власника в житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою, яка в процесі розгляду справи була ним уточнена, в остаточній редакції позивач просить суд вселити його в належний йому на праві власності житловий будинок №90 по вулиці Гончаренко в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок №90 по вулиці Гончаренка в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, незважаючи на те, що з 14 жовтня 2016 року єдиним законним власником вказаного житлового будинку є позивач, відповідачі по справі протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належного йому на праві власності житлового будинку.

Крім того як вказує позивач, незважаючи на те, що спірний житловий будинок цілком і повністю є приватною власністю позивача, а відповідачі не мають жодного законного права продовжувати там проживати, позивач все одно, не вважає себе вправі самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власної нерухомості та самостійно займати своє житло. Адже, такі його дії правоохоронні органи намагатимуться кваліфікувати як самоуправство, порушення недоторканості житла або як умисне пошкодження чужого майна (зокрема, вхідних дверей, замків). У свою чергу, позивач неодноразово приходив за адресою належного йому на праві власності житлового будинку, намагався порозумітися з відповідачами, аби вони дали йому доступ до його житлового будинку і не чинили йому перешкод у реалізації ним свого права на проживання в своєму житловому будинку. Але відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей, не пішли на контакт із позивачем та не припинили чинити перешкод у користуванні ним своїм власним житлом.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд справу розглядати за його відсутності.

Неодноразово викликаємі відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи, про що є повідомлення, тому суд вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутності відповідачів.

Суд, вивчивши надані суду матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи достовірно встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок №90 по вулиці Гончаренка в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, як вказує позивач, незважаючи на те, що з 14 жовтня 2016 року єдиним законним власником житлового будинку з надвірними будівлями № 90 по вулиці Гончаренка в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області є позивач, відповідачі по справі протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належного йому на праві власності житлового будинку, у звязку з чим таке незаконне порушення прав та інтересів власника нерухомого майна підлягає судовому захисту.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Поняття права власності визначено законодавцем у ч. 1 ст. 316 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.ст.391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Частиною 3 ст. 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За приписами ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Права власника житлового будинку, квартири зафіксовані у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житлом для власного проживання, проживання членів його сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Своїми діями відповідачі порушують житлові права і перешкоджають ОСОБА_1 у здійсненні його прав власника.

За таких обставин, суд вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 жилим приміщенням та вселити його до будинку.

На підставі ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. 150 Житлового Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення власника в житловий будинок задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в належний йому на праві власності житловий будинок № 90 по вулиці Гончаренко в селищі Вільшани Дергачівського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. М. Жорняк