Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді ШИТЧЕНКО Н.В.,

суддів: БОБРОВОЇ І.О., ВИСОЦЬКОЇ Н.В.,

із секретарем: Шкарупою Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Козелецького районного суду від 08 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням від 08 червня 2017 року Козелецький районний суд у задоволенні позову ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ВТБ Банк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно дійшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності. На думку заявника, судом не було враховано тієї обставини, що відповідно до п.п. 1.3, 4.1.5 договору фактично встановлено виконання зобов'язання за таким договором частинами, а відтак позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Вказує, що отримані за договором кредитні кошти фактично не повернуті відповідачем, як вбачається із розрахунку заборгованості, що є правомірною підставою для нарахування відсотків за користування такими коштами, відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності, який сплинув 31 травня 2012 року, а відповідач під час розгляду справи надала заяву про застосування позовної давності.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, 20 грудня 2016 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з неї заборгованості за договором від 22 травня 2008 року в сумі 155757,96 грн (а.с. 5-7).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідачем, в порушення умов вказаного договору, належним чином не виконуються взяті зобов'язання по своєчасному погашенню кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та комісії шляхом внесення щомісячних платежів, у зв'язку з чим станом на 21 листопада 2016 року виникла вищезазначена сума заборгованості.

У справі встановлено, що 22 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та їх обслуговування № 139138, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу рахунок № НОМЕР_1 у гривні, з встановленою відновлюваною кредитною лінією у розмірі 25000 грн, в межах якого здійснюється кредитування рахунку протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб власника рахунку (а.с. 33-35).

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 банк надає пільговий період по сплаті відсотків за користування кредитною лінією на термін 45 днів з дати здійснення першої транзакції по картрахунку. Починаючи з 46-го дня користування кредитними коштами та до моменту повного погашення заборгованості по картрахунку нараховуються стандартні відсотки згідно із затвердженими тарифами банку на обслуговування міжнародних платіжних карток. У разі непогашення заборгованості у повному обсязі в строк пільгового періоду, власник рахунку до 15 числа місяця наступного за розрахунковим циклом сплачує мінімальний щомісячний платіж, що становить 7 % від суми кредитної заборгованості за картрахунком та нарахованим відсоткам. У такому випадку банк нараховує щомісячно у розрахунковий день, а власник рахунку сплачує проценти за користування кредитною лінією згідно діючих тарифів банку. Строк дії відновлюваної кредитної лінії дорівнює передостанньому робочому дню останнього місяця терміну дії картки і становить 1 рік (п. 2.5).

29 травня 2008 року ОСОБА_1 отримала платіжну картку, що підтверджується її розпискою (а.с. 36) та доданою до заперечень ксерокопією кредитної картки (а.с. 68), в якій зазначено, що строк її дії - травень 2009 року.

Відповідно до приписів ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

В своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс 14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, рішення якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права, зазначив, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З виписки по рахунку приватного клієнта ОСОБА_1 вбачається, що жодного щомісячного платежу (поповнення карткового рахунку) відповідачем з 02 червня 2008 року по 21 листопада 2016 року здійснено не було (а.с. 9-22). Вказана обставина не заперечувалась і самою ОСОБА_1, про що свідчать її письмові пояснення (а.с. 64-65).

Оскільки строк виконання основного зобов'язання (строк дії картки) сплинув 31 травня 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся з зазначеним позовом лише 20 грудня 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подала заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову, пославшись на пропущення позивачем строку позовної давності, який сплинув 31 травня 2012 року. Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - відхилити.

Рішення Козелецького районного суду від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: