Справа № 361/7033/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/2956/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 10.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
за участю секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди у порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі за текстом ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_5 на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 40 844 грн. 76 коп. та сплачений судовий збір у розмірі - 1 378 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову посилались на те, що 06 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить публічному акціонерному товариству «Фармак» та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі звітом про оцінку від 10 грудня 2013 року № 1142 матеріальний збиток, завданий застрахованому автомобілю марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 складав - 70 396 грн. 48 коп., вартість відновлювального ремонту 93 772 грн. 54 коп.

На виконання умов договору страхування від 25 грудня 2012 року № 250547860.12 позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі - 89 844 грн. 76 коп.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як володільця транспортного засобу була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб 50 000 грн., франшиза 1 000 грн. Враховуючи розмір завданої шкоди та встановлений ліміт відповідальності, просили стягнути із відповідача ОСОБА_5 різницю у розмірі

40 844 грн. 76 коп.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» задоволено. Стягнуто на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, страхове відшкодування у розмірі 40 844 (сорок тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 76 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, через порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відшкодуванню підлягають прямі збитки страхувальника, а саме підтверджена документально вартість витрат на відновлення застрахованого транспортного засобу. Оскільки позивачем не надано актів виконаних робіт за заказами-нарядами, підстав для задоволення позову не має.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто питання застосування строків позовної давності, про які він заявляв у суді.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 грудня 2013 року по вулиці Леніна у селі Княжичі Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме, водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_2, перевищивши безпечну швидкість та виїхавши на смугу зустрічного руху, допустив зіткнення із автомобілем «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є публічне акціонерне товариство «Фармак».

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2013 року ОСОБА_5 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань - чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із договором добровільного страхування засобів наземного транспорту від 25 грудня 2012 року № 250547860.12 публічне акціонерне товариство «Фармак» застрахувало майнові інтереси повязані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортних засобів, у тому числі і автомобіля марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1.

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9313335 та інформації щодо полісу вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Інкомстрах», термін дії полісу ОСЦВП до 26 грудня 2013 року. Ліміт відповідальності за шкоду майну 50 000 грн., франшиза 1 000 грн.

Відповідно до звіту № 1142 про оцінку автомобіля «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 вартість ремонту транспортного засобу із ПДВ становить 93 772 грн. 54 коп.

Згідно із рахунком № 2124407 від 12 грудня 2013 року, складеним спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім ОСОБА_6» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 89 844, 76 грн. На підставі вказаного рахунку позивачем складено страховий акт № 107236 від 12 грудня 2013 року.

Відповідно до платіжного доручення № 4198 від 26 грудня 2013 року позивачем у рахунок сплати страхового відшкодування на користь Автомобільний дім Україна ОСОБА_7 перераховано грошові кошти у розмірі 89 844 грн. 76 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції зазначив, що правовідносини, що склались між сторонами регулюються ст.ст. 993, 1194 ЦК України, Законом України „Про страхування, та виходив із того, що до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А відповідач, в свою чергу, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів по суті погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача різниці від суми страхового відшкодування, яка була виплачена страховою компанією, що відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При цьому за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 1194 ЦК України в системному звязку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вказана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2878цс15), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон України «Про страхування»), відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі, яка переглядається, регулюють саме положення статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Оскільки у спірному зобовязанні відбулася заміна кредитора страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Дана правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року (справа № 6-2471цс15), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-якої заяви з приводу застосування наслідків пропуску строку позовної давності до винесення судом першої інстанції рішення по суті спору, як того вимагає ст. 267 ЦК України, відповідачем подано не було, незважаючи на те, що про розгляд справи йому було відомо і він направляв на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи від 20 лютого 2017 року.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідна правова позиція викладена Веховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-780цс15), яка відповідно вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги необґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та є такими, що висновки суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Ю.О. Матвієнко

ОСОБА_3