АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про стягнення страхового відшкодування,

Справа № 753/20900/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/6272/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у листопаді 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 146 675грн. 84коп. та судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 10 грудня 2015р. уклав з відповідачем договір добровільного страхування наземного транспорту № 03.0005432.0001, предметом якого є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Merceded-Benz Е220 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1. За п. 6.8. вказаного договору страхова сума становить 712 551грн. 00коп.

20 червня 2016p. в період дії договору страхування, у м. Києві мав місце страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

Позивач стверджував, що на виконання умов договору у встановлені строки повідомив відповідача про настання страхового випадку та надав всі передбачені договором документи. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного 5 липня 2016р. спеціалістом ТОВ «ЕАК «Довіра» експертом ОСОБА_4 на замовлення відповідача, розмір матеріального збитку, завданого власнику застрахованого автомобіля, становить 303 553грн. 38коп. Однак, 18 липня 2016р. відповідач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 148 741грн. 16коп., повідомивши, що розмір страхованого відшкодування становить 49% від суми матеріального збитку, визначеного звітом № 12983 від 5 липня 2016р. Також у листі було зазначено, що для отримання різниці між збитком, визначеному в товарознавчому дослідженні № 12983 від 5 липня 2016р. та фактично здійсненою страховою виплатою, йому необхідну надати належне документальне підтвердження цільового використання наданих коштів, а саме - підтвердження проведення відновлювального ремонту застрахованого автомобіля.

Виконуючи вказівку відповідача, він провів відновлювальний ремонт автомобіля, вартість якого згідно акту виконаних робіт станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_5 №772 від 6 вересня 2016р. склала 295 417грн., підтвердженням сплати коштів за проведений ремонт є квитанція до прибуткового касового ордеру № 787 від 6 вересня 2016р.

- 2-

Однак, відповідач не провів повну виплату страхового відшкодування, що є порушенням його прав, як сторони договору страхування та споживача страхових послуг.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 146 675грн. 84коп. та судовий збір у розмірі 1 466грн. 76коп.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра-Україна» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, так як умовами укладеного з позивачем договору страхування передбачено обов'язок страхувальника надати транспортний засіб страховику для огляду після закінчення відновлювального ремонту.

Також відповідач стверджує, що сторони договору страхування погодили один єдиний можливий спосіб виплати страхового відшкодування у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу, а саме перерахування коштів страхового відшкодування для здійснення відновлювального ремонту для гарантійного СТО або для іншого ремонтного підприємства/особи, які забезпечать відновлювальний ремонт (п. 15.1.1 Договору страхування), виключно за згодою страховика, що не було зроблено позивачем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 10 грудня 2015р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Саламандра-Україна» та ОСОБА_1 укладений договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, предметом якого є автомобіль «Merceded-Benz Е220 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_1.

20 червня 2016р. сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої був пошкоджений застрахований транспортний засіб, а відповідач визнав вказаний випадок страховим.

Згідно звіту ТОВ «АЕК «Довіра» від 5 липня 2016р. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 303 553,38грн.

Відповідно до страхового акту 18 липня 2016р. страховиком було виплачено 148 741,16грн. страхового відшкодування.

Згідно акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_5 від 6 вересня 2016р. вартість ремонтних робіт становить 295 417грн., які внесені позивачем згідно квитанції № 787 від 6 вересня 2016р.

Листом від 22 вересня 2016р. страховик відмовив у доплаті страхового відшкодування, посилаючись на ненадання позивачем транспортного засобу для огляду після проведення ремонтних робіт.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено у доплаті страхового відшкодування.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно пункту першого статті 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка

- 3 -

спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

Відповідно до п.п.1-3 ч.1 статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування -це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно пункту 15.11.6 укладеного сторонами договору страхування при пошкодженні ТЗ страховик має право сплатити спочатку частину (не менше 40%) страхового відшкодування у строки, визначені п. 15.11.1. договору з метою забезпечення початку відновлювального ремонту. Після надання документів, що підтверджують цільове використання виплачених коштів, страховик виплачує залишок суми відшкодування протягом 15 робочих днів.

Крім того, на думку колегії суддів, необхідно врахувати, що пунктом 11.9. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) визначено, що страхувальник зобов'язаний погодити зі страховиком вибір ремонтного підприємства, якщо розрахунок збитку буде проводитися на підставі калькуляції цього підприємства, і якщо інше не передбачене договором страхування. В іншому випадку, страховик має право переглянути й змінити розмір страхового відшкодування на підставі середніх ринкових цін на вартість запасних частин, матеріалів та ремонтних робіт, що діяли в регіоні проведення ремонту на дату настання страхового випадку.

Пунктом 15.1.1.1. договору добровільного страхування від 10 грудня 2015р. сторони погодили, що у разі пошкодження ТЗ або викрадення його окремих складових розмір прямого збитку визначається в розмірі витрат на відновлювальний ремонт (відновлений ремонт, заміну деталей, вузлів, агрегатів тощо) пошкодженого ТЗ. Кошти на відновлювальний ремонт можуть перераховуватися ремонтному підприємству або особі, яка забезпечує відновлювальний ремонт за згодою Страховика.

Згідно пункту 15.1.1.2. договору добровільного страхування до моменту узгодження витрат на відновлювальний ремонт розмір прямого збитку вважається невизначеним. У разі спорів Страховик має право переглянути, змінити розмір відшкодування на підставі середніх ринкових цін на вартість запасних частин, матеріалів та ремонтних робіт, що діють в регіоні знаходження ремонтного підприємства на дату настання страхового випадку. На свій розсуд Страховик може надати ремонтному підприємству деталі і/або матеріали, що за показниками

- 4 -

зносу і якості мають бути не гірші тих, що були до пошкодження (крім випадків, коли Договором передбачено опцію, вказану у п. 6.6.2.).

Позивачем не було надано суду першої інстанції доказів узгодження зі страховиком особу, яка здійснювала ремонтні роботи застрахованого автомобіля.

Під час судового розгляду сторони не заперечували, що відповідачем 18 липня 2016р. було виплачено 148 741,16грн. страхового відшкодування, що становить 49% від суми страхового відшкодування та листом від 10 серпня 2016р. повідомлено позивача, що інша частина страхового відшкодування буде виплачена після надання належного документального підтвердження цільового використання наданих коштів, а саме здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу. Також позивачу страховиком були направлені Правила добровільного страхування наземного транспорту від 20 листопада 2008р.

12 вересня 2016р. представник позивача звернувся до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» із заявою про доплату страхового відшкодування, до якої додав акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_5 від 6 вересня 2016р.

Листом від 14 вересня 2016р. відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність надання транспортного засобу для огляду після проведення відновлювального ремонту відповідно до п. 10.2.6. договору страхування та п. 14.8. Правил добровільного страхування наземного транспорту.

Листом від 20 вересня 2016р. представник позивача повідомив страхову компанію про неможливість надання автомобіля для огляду у зв'язку із його відчуженням, а також була надана квитанція до прибуткового касового ордеру ФОП ОСОБА_5 від 6 вересня 2016р.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у пункті 14 договору страхування, укладеного сторонами. Зокрема, підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є ненадання ТЗ для огляду, проведення розслідування або товарознавчої експертизи представнику страховика під час укладення договору, після настання страхового випадку, під час відновлювального ремонту (п. 14.1.4), та невиконання страхувальником своїх обов'язків згідно договору (п 14.1.7).

Пунктом 14.8 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) передбачено, що після відновлювального ремонту страхувальник повинен надати страховику документи, які свідчать про обсяги та вартість ремонту, і надати транспортний засіб для огляду.

Обов'язок страхувальника надати транспортний засіб для огляду після проведення відновлювального ремонту визначений також і у пункті 10.2.6. договору страхування, який підписаний сторонами.

Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що листом від 20 вересня 2016р. позивач повідомив про неможливість надання транспортного засобу після проведення відновлювального ремонту у зв'язку із його відчуженням, що спростовує висновок суду першої інстанції про відсутність доказів ненадання позивачем автомобіля для огляду страховику після проведення ремонту.

Отже, позивачем не були виконані взяті на себе при укладенні договору страхування зобов'язання у повному обсязі, так як не був наданий страховику транспортний засіб для огляду після проведення відновлювального ремонту.

Апеляційний суд двічі надавав можливість позивачу через його представника забезпечити можливість страховику оглянути транспортний засіб для з'ясування об'єму проведеного відновлювального ремонту. Проте, позивач такою можливістю не скористався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірними доводи апеляційної скарги відповідача про невиконання позивачем умов договору добровільного страхування від 10 грудня 2015р., що стало підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у

- 5 -

повному обсязі.

Судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, з порушенням норм процесуального права оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 3 квітня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра-Україна» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: