Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 300/764/17

Провадження № 2/300/258/2017

07.11.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Вотьканича В.А., за участю: секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановив:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, який зареєстрований 21 травня 1988 року у Верб"язькій сільській раді Воловецького району, посилаючись на те, що шлюб укладений між ним та відповідачкоюносить формальний характер, фактично вони не підтримують шлюбних стосунків вже сім років, вважає, що подальше перебування у шлюбі та збереження його неможливе. Просив строк для примирення не надавати.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з"явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю, просив позов задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомила.

Позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому у виконкомі Верб"язької сільської ради Воловецького району Закарпатської області шлюбі, про що зроблений актовий запис за №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ №453611, виданим виконкомом Верб"язької сільської ради Воловецького району 21.05.1988 року.

Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб».

Як положеннями ст. 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Керуючись ст. ст. 104, 110, 112-113 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 212-215, 218 ЦПК України, суд вирішив :

Позов ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 21 травня 1988 року у виконкомі Верб"язької сільської ради Воловецького району Закарпатської області, актовий запис за №6 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його отримання до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд. Рішення набирає чинності по закінченні строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Головуючий В.А. Вотьканич