БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/172/17
Провадження № 2/497/312/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді С. В. Кодінцевої,

за участю секретаря - Ковтун О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання

В С Т А Н О В И В:

01.02.2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення яким: - розірвати договір довічного утримання, складений між нею та відповідачами 18 вересня 2009 року; - визнати за нею право власності на 17/20 частин житлового будинку за адресою: Одеська область, Болградський район, с.Залізничне, вул. Свердлова, № 147; - скасувати реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, оформлене за відповідачами на вищезазначений будинок.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 18 вересня 2009 року між нею, та ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншої сторони був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі за №7329.

За умовами п. 1 зазначеного договору вона передала у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4 належну їй на праві спільної власності частку житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Свердлова, №147 в с. Залізничне, Болградського району, Одеської області.

Згідно цього договору, за згодою сторін, на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покладені довічно обовязки повністю утримувати ОСОБА_7, забезпечувати її харчування, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 700.00 гривен в місяць, але не менш двох мінімумів оподатковуваного податком прибутків громадян у місяць.

Забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному житловому будинку. У разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх обовязків, позивач має право вимагати розірвання договору.

Проте, на протязі тривалого часу відповідачі не виконують свої зобовязання щодо виконання вимог договору довічного утримання, оскільки відповідачі не здійснюють догляд за нею, позивачкою, не забезпечують її продуктами харчування, ліками, не надають побутові послуги? взагалі самоусунулися від виконання умов договору.

Позивачка в силу свого віку, в судове засідання не прибула, просила провести розгляд у її відсутність (а.с.4).

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а.с.51).

Надала пояснення з підстав, що зазначені в позові.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою свого постійного місця реєстрації: вул. Єрмака, № 17, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область (а.с.39, 40).

Повідомлення двічі повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що адресати відмовилися від отримання повідомлення (а.с.45, 49-50).

Згідно положень ст. 76 ч.8 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

З огляду на зазначене, відповідачі вважаються повідомленими належним чином в силу вимог ст. 76 ч.8 ЦПК України.

Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.

Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету ОСОБА_8 Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.51).

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупностіза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 7329 (а.с.6, 7).

Відповідно до п.1 вищезазначеного договору, ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належну їй на праві спільної часткової власності 17/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами по вул. Свердлова, №147 в с. Залізничне, Болградського району, Одеської області.

Згідно п. 4 названого договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись ОСОБА_2, оцінюється сторонами в сумі 700.00 гривен в місяць, але не менш двох мінімумів неоподатковуваного податком прибутків громадян у місяць; забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваного житлового будинку. У разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїх обовязків, позивач має право вимагати розірвання договору. Проте тривалого часу відповідачі не виконують свої зобовязання щодо виконання вимог договору довічного утримання.

Згідно п. 5 Договору ОСОБА_2 має право вимагати від ОСОБА_3, ОСОБА_4 своєчасного та повного здійснення надання утримання (догляду) визначеного договором. У разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3, ОСОБА_4 своїх обовязків, ОСОБА_2 має право вимагати розірвання договору. Відповідач зобовязаний у встановлені строки та в необхідному обсязі здійснювати надання згідно з п.5 цього Договору.

Згідно п. 6 Договору цей договір може бути розірваний за погодженням сторін, а в випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку.

Відповідно до наданого Акту від 20.01.2017 року, складеного комісією: головою Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_9, секретарем Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області ОСОБА_10 та робітником сільської ради ОСОБА_11, догляд, згідно договору відчуження з умовою довічного утримання, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 не виконується на протязі тривалого часу. Починаючи з часу підписання договору та по теперішній час відповідачі з позивачкою не проживали, не відвідували, не утримували та не забезпечували матеріально згідно умов договору. Сестра позивачки ОСОБА_5, яка також укладала названий договір взагалі було влаштовано в будинок Милосердя в с.Криничне, де і померла. На даний час позивачка ОСОБА_2 є дуже хворою особою, не може самостійно себе обслуговувати, майже не рухається, потребує сторонньої допомоги. Тривалий час за ОСОБА_2 доглядає інша особа, якій позивачка сплачує кошти зі своєї і так не великої пенсії. Тоді як відповідачі самоусунулися від виконання взятих зобовязань за цим договором (а.с.28).

Дані обставини свідчать, що відповідачі протягом тривалого часу не виконують вимоги п. 4 договору довічного утримання від 18 вересня 2009 року.

Згідно вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Підстави та порядок припинення договору довічного утримання (догляду) визначено статтею 755 ЦК України.

Так, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Доказів, які б спростовували наведені в позовній заяві ОСОБА_2 обставини невиконання Договору довічного утримання (догляду) від 18.09.2009 року за реєстровим № 7329 відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання обовязків за вказаним договором належним чином та у встановлені строки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що норма статті 755 ЦК України не повязує можливість припинення договору довічного утримання (догляду) на вимогу відчужувача наявністю вини набувача у невиконанні обовязків за даним договором.

Іншими словами, вина набувача у невиконанні обовязків за договором довічного утримання (догляду) не є підставою припинення договору довічного утримання (догляду) на вимогу відчужувача.

Крім того, чинним цивільним законодавством не передбачено конкретного періоду часу, невиконання протягом якого набувачем обовязків за договором довічного утримання (догляду) є підставою для розірвання цього договору на вимогу відчужувача.

Судом встановлено, що з дня укладення Договору ОСОБА_3, ОСОБА_4 не виконує обовязки за Договором довічного утримання (догляду), оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Цивільний кодекс України не містить легального визначення понять «утримання» та «догляд».

В той же час, за змістом положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями.

Поняття «догляд» національним законодавством не визначено і означає, в широкому розумінні, нагляд за відчужувачем, станом його здоров'я, умовами побуту тощо. Догляд не обов'язково пов'язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором.

При цьому, межі поняття «догляд» охоплюють також морально-емоційні відносини між набувачем та відчужувачем.

Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що характер відносин, які склалися між сторонами Договору довічного утримання (догляду) від 18.09.2009 року (ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4.), унеможливлює подальше виконання умов договору довічного утримання.

При цьому, у разі відмови в задоволенні вимоги про розірвання договору довічного утримання, його виконання буде мати примусовий характер (щодо позивача ОСОБА_2П.), що суперечить загальним цивільно-правовим засадам, а, зокрема, свободі договору, як засаді цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, виходячи, в тому числі, з вимог принципів справедливості, добросовісності та розумності, як загальних засад цивільного законодавства, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання (догляду), укладеного 18.09.2009 року між нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, підлягає задоволенню.

Слід звернути увагу, що договір підлягає розірванню лише в частині що стосується його укладення позивачем ОСОБА_2, тоді як в частині укладення цього договору між ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_3, ОСОБА_4 він є припиним в звязку зі смертю відчужувача ОСОБА_5, що відповідає вимогам ст.755 ч.2 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на його обґрунтованість та відповідність вимогам чинного законодавства. Належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде визнання за нею права власності на 17/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Свердлова, № 147, с. Залізничне, Болградського району, Одеської області.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст.10, 11, 59-60, 131, 208, 209, 212-215, 224-228, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання від 18 вересня 2009 року, в частині його укладення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 7329.

Скасувати реєстрацію права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на 17/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Свердлова, № 147, с. Залізничне, Болградського району, Одеської області за ОСОБА_3, ОСОБА_4, що набуто ними на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за № 7329.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 17/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Свердлова, № 147, с. Залізничне, Болградського району, Одеської області.

На це заочне рішення відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана заява до Болградського районного суду Одеської області про перегляд цього заочного рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Кодінцева