АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4418/17 Головуючий 1 інст. Малихін О.О.
Справа № 630/215/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Каюкова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 24 травня 2017 року за виділеними матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Люботинської міської ради Харківської області, третя особа: Фонд державного майна України в Харківській області про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування, визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та усунення перешкод у користуванні обєктами прав власності шляхом демонтажу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1, Люботинської міської ради Харківської області та просив визнати незаконними та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, а саме рішення сесії Люботинської міської ради Харківської області від 25 грудня 2012 року за № 482 про надання в оренду ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б, площею 0,0184 га, кадастровий номер :31:055:0513; визнати договір оренди земельної ділянки, що розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б, площею 0,0184 га, кадастровий номер :31:055:0513, укладений між Люботинською міською радою Харківської області та ОСОБА_1 від 07 квітня 2014 року недійсним; усунути перешкоди у користуванні обєктами прав власності нерухомого майна та зобовязати ОСОБА_1 демонтувати кіоск з фундаменту магазину літ. «В-1», що розташований за адресою: Харківська область, м. Люботи, вул. Шевченка, № 112: розподілити судові витрати.

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої посилався на те, що на сьогоднішній день ОСОБА_1 поміняла на вїздних воротах навісний замок та не допускає його, як власника до подвіря, де розташований його магазин № 5 по вул. Шевченка в м. Люботин Харківської області, оскільки ворота до подвіря частково зачіпають територію, де розташовані спірні будівлі.

Зазначив, що в нього є припущення, що ОСОБА_1 буде намагатися знести частки будівель, щоб фактично унеможливити виконання майбутнього рішення суду та нею вже була здійснена неодноразова спроба щодо знесення спірних будівель протягом 2014-2016 років.

Просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 та іншим особам здійснювати знесення та вивозити, як будівельні матеріали магазин літ. «В-1», загальною площею 40,4 кв.м., майстерню літ. «Д-1», загальною площею 20,9 кв.м., сарай літ. «Е», які фактично належать ОСОБА_2 та знаходяться за юридичною адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б до вирішення спору в суді.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 24 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено, заборонено ОСОБА_1 та іншим особам, які діють на її користь чи виконують по відношенню до неї інші зобовязання, вчиняти дії по знесенню нежитлових будівель магазин літ. «В-1», загальною площею 40,4 кв.м., майстерня літ. «Д-1», загальною площею 20,9 кв.м., сарай літ. «Е», які знаходяться за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б, та вивезенню в якості будівельних матеріалів конструкторських елементів вказаних нежитлових будівель.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

При цьому посилалася на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про фактичне розташування обєктів нерухомості на орендованій нею земельній ділянці, оскільки як вказує позивач, нежитлові будівлі знаходяться за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 112, а орендована нею земельна ділянка знаходиться за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б; що матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про наявність в неї намірів по знесенню будь-яких обєктів нерухомості; що відповідно до пункту 4 договору оренди землі від 07 квітня 2014 року земельна ділянка передавалася їй в оренду без обєктів нерухомого майна; що належне позивачу нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, межі якої визначити неможливо, яка не відведена в натурі (на місцевості) та право власності або користування якою не посвідчено належним чином, ідентифікувати, де саме розташоване спірне майно не вбачається можливим; що відповідно до договору оренди вона орендує земельну ділянку площею 0,0184 га, на якій розташована мала архітектурна форма металевий кіоск та залишки сміття та оскільки вона являється фізичною особою-підприємцем, вона має право на повне та безперешкодне здійснення права користування орендованою земельною ділянкою при здійсненні підприємницької діяльності.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши виділені матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обовязком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Із змісту позову вбачається, що предметом позову є визнання незаконними та скасування рішень органу самоврядування, договору недійсним та усунення перешкод в користуванні нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: м. Люботин, вулиця Шевченко, № 112 та належить ОСОБА_2

Проте, виділені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 надана земельна ділянка площею 0,0184 га в оренду за адресою: м. Люботин, вулиця Шевченко, № 110-Б. Належною ОСОБА_2 земельною ділянкою ОСОБА_1 не користується.

Із звіту про технічне обстеження вбачається, що на земельній ділянці розташовані тимчасова споруда павільйон, кіоск, яка не має фундаменту, розташована на цеглі. Наявність будь яких фундаментів як конструктивних елементів споруд або будівель не встановлена.

Таким чином, із наданих виділених матеріалів справи не вбачається, як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки сторони користуються різними земельними ділянками.

Посилання ОСОБА_2 на те, що унього є припущення, що ОСОБА_1 буде намагатися знести частки будівель є безпідставними, належними та допустимими доказами не підтверджуються, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія також звертає увагу на те, що забороняючи ОСОБА_1 та іншим особам, які діють на її користь чи виконують по відношенню до неї інші зобовязання, вчиняти дії по знесенню нежитлових будівель магазин літ. «В-1», загальною площею 40,4 кв. м., майстерня літ. «Д-1», загальною площею 20,9 кв. м., сарай літ. «Е», які знаходяться за юридичною адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Шевченка, № 110-Б, та вивезенню в якості будівельних матеріалів конструкторських елементів вказаних нежитлових будівель, суд першої інстанції вирішив спір, не розглядаючи його по суті, зокрема, усунувши перешкоди у користуванні нерухомим майном, при цьому порушив принцип диспозитивності.

Порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1.ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 24 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії