Справа № 278/2675/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», третьої особи ОСОБА_2 про припинення договору поруки №84/1 від 14 травня 2007 року, зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», третьої особи ОСОБА_2 про припинення договору поруки №147/1 від 10 серпня 2007 року, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів, посилаючись на той факт, що 10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» (далі Банк) та ОСОБА_2 укладений Договір кредиту №147 (із Додатковою угодою №1 від 18.04.2008 р., та Додатковою угодою №2 від 07.10.2008 р.), на підставі якого останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 180 000 гривень, зі сплатою 19 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 09 жовтня 2010 року.

10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №147/1.

Станом на 25 серпня 2015 року заборгованість відповідачів за Договором кредиту №147 від 10 серпня 2007 року відповідно розрахунку становить 357 944,50 гривень, у тому числі:

- 145 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом;

- 71 206,90 гривень - прострочена заборгованість за процентами;

- 18 000,00 гривень - штраф;

- 76 353,42 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту;

- 47 384,18 гривень - пеня за порушення строку сплати процентів.

14 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладений Договір кредиту №84 (із Додатковою угодою №1 від 25.05.2007 р., Додатковою угодою №2 від 14.06.2007 р., Додатковою угодою №3 від 14.05.2008 р., Додатковою угодою №4 від 14.10.2008 р.), на підставі якого Позичальнику загалом було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 189 500 гривень, зі сплатою 18 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 13 травня 2017 року.

14 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №84/1 (з Додатковою голою №1 від 25.05.2007 року, та Додатковою угодою №2 від 14.06.2007 року).

Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість відповідачів за Договором кредиту №84 від 14 травня 2007 року відповідно розрахунку становить 83 039,83 гривні, у тому числі:

- 49 260,00 гривень - поточна заборгованість за кредитом;

- 18 950,00 гривень - штраф;

- 2 986,54 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту;

- 11 843,29 гривень - пеня за порушення строку сплати процентів, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічні позови про визнання припиненими договорів поруки №84/1 від 14 травня 2007 року та №147/1 від 10 серпня 2007 року укладених між нею та ПАТ «ІМЕКСБАНК», посилаючись на те, що кредитор пропустив встановлений законом шестимісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поруки.

Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив його задовольнити, зустрічні позови вважає безпідставними та просив відмовити в їх задоволенні про що подав письмові заперечення.

Відповідач по первинному позові ОСОБА_2 позов банку не визнав та вважає його безпідставним, оскільки заборгованості по кредиту не існує у звязку з його погашенням, зустрічні позови визнав та не заперечує про ти їх задоволення.

Представник відповідачів по первинному позові та позивача по зустрічним позовам ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов банку не визнав повністю, зустрічний позов про визнання припиненими договорів поруки просив задовольнити з підстав зазначених в них.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ПАТ «ІМЕКСБАНК», необхідно відмовити з наступних підстав.

10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладений Договір кредиту №147 (із Додатковою угодою №1 від 18.04.2008 р., та Додатковою угодою №2 від 7.10.2008 р.), на підставі якого останньому було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 180 000 гривень, зі сплатою 19 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 09 жовтня 2010 року (а.с.9-12).

З метою забезпечення зобовязань Позичальника за договором кредиту від 10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №147/1.

Відповідно п.1.1. Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх обовязків по Договору кредиту №147 від 10 серпня 2007 року.

Відповідно п.1.2 Договору поруки у разі порушення Боржником обовязку за Договором кредиту Боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (а.с.22).

14 травня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладений Договір кредиту №84 (із Додатковою угодою №1 від 25.05.2007 р., Додатковою угодою №2 від 14.06.2007 р., Додатковою угодою №3 від 14.05.2008 р., Додатковою угодою №4 від 14.10.2008 р.), на підставі якого Позичальнику загалом було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 40000 гривень, зі сплатою 18 відсотків річних з кінцевим терміном повернення 13 травня 2017 року (а.с.13-21).

З метою забезпечення зобовязань Позичальника за договором кредиту від 14 травня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №84/1 (з Додатковою угодою №1 від 25.05.2007 року, та Додатковою угодою №2 від 14.06.2007 року).

Відповідно п.1.1. Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків по Договору кредиту №84 від 14 травня 2007 року.

Відповідно п.1.2 Договору поруки у разі порушення Боржником обовязку за Договором кредиту Боржник і поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники (а.с.23).

Станом на 21 серпня 2015 року заборгованість Боржника за Договором кредиту №84 від 14 травня 2007 року відповідно розрахунку становить 83 039,83 гривні, у тому числі:

- 49 260,00 гривень - поточна заборгованість за кредитом;

- 18 950,00 гривень - штраф;

- 2 986,54 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту;

- 11 843,29 гривень - пеня за порушення строку сплати процентів.

Відповідачі свої зобовязання не виконали та мають заборгованість перед позивачем в сумі 357 944,50 гривень, у тому числі:

- 145 000,00 гривень - прострочена заборгованість за кредитом;

- 71 206,90 гривень - прострочена заборгованість за процентами;

- 18 000,00 гривень - штраф;

- 76 353,42 гривень - пеня за порушення строку повернення кредиту;

47 384,18 гривень - пеня за порушення строку сплати процентів (а.с.4-5).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

В ході судового розгляду справи представником відповідача ОСОБА_4 подано заперечення проти позову банку та останній просив застосувати строки позовної давності. Як на підставу про застосування строків позовної давності представник відповідача вказав, що кінцевим строком дії кредитного договору є 09 серпня 2010 року, однак Банк звернувся до суду з даним позовом 09 вересня 2015 року.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації, п.570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, п.51).

Таким чином, вищезазначене дає підстави для висновку про те, що здійснення і захист цивільних прав тісно повязані з фактором часу. Цивільні правовідносини не існують абстрактно, а виникають, змінюються та припиняються у часі. Обмеження строку для розгляду спору стимулює учасників процесу до надання доказів, підвищує їх достовірність і тим сприяє встановленню судами істини, а відтак - ефективному поновленню порушеного права. Крім того, встановлення строку позовної давності сприяє стабілізації цивільних правовідносин, усуненню невизначеності у відносинах між їх учасниками.

Так, відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Вимога про повернення кредиту згідно договору кредиту №84 надсилалась позивачем 11 лютого 2009 року за №256, а згідно кредитного договору №147 16 березня 2010 року за №225 (а.с.30, 32).

Окрім того останній платіж на погашення прострочених відсотків згідно кредитного договору №147 від 2007 року відповідачем здійснено 11 вересня 2014 року (а.с.24 том 2), а сплата за кредитним договором №84 проведена01 лютого 2012 року (а.с.28 том 2).

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачем ПАТ «ІМЕКСБАНК» пропущено строк позовної давності.

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором

10 серпня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК», та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №147/1, а 14 травня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ІМЕКСБАНК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3 укладений Договір поруки №84/1.

Відповідно до вимог частини першої статті 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що передбачено ч.1 ст.559 ЦК України.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі №6-97цс13 судам розяснено, що за змістом ч.1 ст.559 ЦК України підставою припинення поруки є такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Крім цього у своєму Листі "Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України" від 01.04.2014 року Верховний Суд України звертав увагу судів нижчих інстанцій на те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч.1 ст.559 цього Кодексу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі №6-134цс12).

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як стало відомо ОСОБА_2 підписував додаткові угоди №№1, 2, 3, 4 до Договору кредиту №84 від 14 травня 2007 року та додаткові угоди №№1, 2 до Договору кредиту №147 від 10 серпня 2007 року згідно яких сторони дійшли згоди щодо порядку погашення основної суми заборгованості та збільшення процентів річних за користування кредитними коштами. Таким чином, згідно умов вказаних додаткових угод сума заборгованості Третьої особи за Кредитним договором змінилась у бік збільшення. Однак, ОСОБА_3, як поручитель за Кредитним договором, не надавала згоди на таку зміну умов Кредитного договору.

З вищевикладеного вбачається, що в силу ч.1 ст.559 ЦК України є беззаперечною підставою для припинення поруки Позивача згідно Договору поруки.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд України, що знайшло своє відображення у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12.

Окрім цього, згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване з другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

За вказаних обставин, суд вважає за можливе захистити право позивача ОСОБА_3 як поручителя за кредитними договорами та з урахуванням положень ст.ст. 15, 16, 559 ЦК України визнати поруку припиненою.

Керуючись ст.ст. 11, 266, 267, 526, 527, 530, 553, 554, 559, 610, 611, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові публічному акціонерному товариству «ІМЕКСБАНК», відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Зустрічні позови ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки №84/1 від 14 травня 2007 року укладений між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3.

Визнати припиненим договір поруки №147/1 від 10 серпня 2007 року укладений між публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Житомирський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Зубчук