Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.,

суддів: Джуга С.Д., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, де третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк») звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1, де третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 22.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0601/0708/76-069 згідно якого остання отримала кредит на суму 57300 доларів США під 9,5% річних.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги згідно якого відбувся перехід права вимоги і по кредитному договору №0601/0708/76-069 від 22.07.2008 року.

Вказаний кредитний договір забезпечено договором поруки від 22.07.2008 року укладеним з ОСОБА_1

Боржник своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 1130876,48 грн., яку і просив стягнути з поручителя.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2017 року в задоволенні позову, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд дійшов безпідставного висновку про припинення поруки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0601/0708/76-069, згідно якого остання отримала кредит у сумі 57300 доларів США під 9,5% річних в строк до 21.07.2038 року (а.с.6-21).

В рахунок забезпечення зобовязань за даним кредитним договором, 22.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №0601/0708/76-069-Р-1, згідно умов якого ОСОБА_1 поручився за виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за зазначеним кредитним договором (а.с.33, 34).

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги згідно якого відбувся перехід права вимоги і по кредитному договору №0601/0708/76-069 від 22.07.2008 року (а.с.47-55).

Також позивачем надано розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за даним кредитним договором, згідно якого така станом на 07.08.2015 року становить загальну суму 1130876,48 грн., з яких, сума 1013318,87 грн. заборгованість по тілу кредиту, 89653,78 грн. заборгованість по відсоткам, 448,23 грн. 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту, 1008,53 грн. 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам та 26447,07 грн. нарахована пеня (а.с.39).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що порука припинилася в силу приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України. Також суд критично оцінив наданий позивачем розрахунок, оскільки такий не містить порядку та періодів нарахування, а в ньому лише вказано загальний розмірі кожного із зобовязань.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, між банком та боржником було укладено чотири додаткові угоди до кредитного договору за №1 від 22.07.2008 року, №2 від 26.01.2009 року, №3 від 24.04.2009 року та №4 від 30.12.2009 року (а.с.22-32).

Також 30.12.2009 року між банком, боржником та поручителем укладена додаткова угода №1 до договору поруки (а.с.35).

Проаналізувавши зміст всіх даних угод колегія суддів констатує наступне.

Так, додатковим угодами до кредитного договору №№ 2, 3 лише зменшено відсоткову ставку до 7,5% на певні періоди, тобто, такими не збільшувався обсяг відповідальності боржника, а тому, укладення вказаних угод не є підставою для припинення поруки.

Додатковою угодою до кредитного договору №4 від 30.12.2009 року лише змінено рахунок погашення заборгованості, і щодо таких змін поручитель надав свою згоду внаслідок укладення додаткової угоди №1 до договору поруки від 30.12.2009 року. Стосовно додаткової угоди №1 від 22.07.2008 року, то така укладена в день підписання кредитного договору та договору поруки. Тобто, на зміни внесені даною додатковою угодою дав згоду поручитель укладаючи договір поруки. Про надання такої згоди додатково свідчить п. 2 договору поруки згідно якого кредитний договір №0601/0708/76-069 від 22.07.2008 року, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між Банком та Позичальником, та будуть невідємною частиною кредитного договору надалі іменуються «Основним зобовязанням». При цьому, згідно інших умов договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність саме за виконання боржником зазначеного «Основного зобовязання».

Вказане свідчить про те, що поручитель надав згоду на всі укладені додаткові угоди до кредитного договору. За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку про припинення поруки.

Щодо критичної оцінки судом першої інстанції наданого банком розрахунку, то під час апеляційного розгляду ПАТ «Дельта Банк» надано повний розгорнутий розрахунок заборгованості, який узгоджується з наданим до суду першої інстанції розрахунком. З даного розрахунку зокрема слідує, що банк не здійснював нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки внаслідок збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а відтак, необґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, рішення суду, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 309 ПЦК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору понесеного при подачі апеляційної скарги у розмірі 4019,40 грн.

Враховуючи встановлені обставини та керуючись приписами статей 88, 303, 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

р і ш и в:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», задоволити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (88018, м. Ужгород, вул. Заньковецької, 9/6, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором, яка станом на 07.08.2015 року становить загальну суму 1130876,48 (один мільйон сто тридцять тисяч вісімсот сімдесят шість, 48) грн., з якої сума 1013318,87 грн. заборгованість по тілу кредиту, 89653,78 грн. заборгованість по відсоткам, 448,23 грн. 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту, 1008,53 грн. 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам та 26447,07 грн., нарахованої пені.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 4019,40 грн., судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді