Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Іваненко Ю.Г., Мостової Г.І.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою начальника відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області Єна В.В., заінтересована особа - ОСОБА_4, третя особа - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року начальник відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з указаною заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 4.3/2-470/2006, виданий Харківським районним судом Харківської області 12 жовтня 2006 року щодо зобов'язання начальника відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківському районі та м. Люботин Харківської області усунути порушення цивільного права ОСОБА_4 та відновити становище про порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, встановлене за актом від 08 серпня 2000 року та яке існувало до повторного виконання рішення суду Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року, заяву задоволено.

Визнано виконавчий лист, виданий Харківським районним судом Харківської області 12 жовтня 2006 року щодо зобов'язання посадової особи, а саме - начальника ДВС у Харківському районі та м. Люботин Харківської області, усунути порушення цивільного права ОСОБА_4 та відновити становище про порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, встановлений актом від 08 серпня 2000 року, яке існувало до повторного виконання рішення суду від 29 листопада 1999 року за актом від 19 серпня 2004 року, чим захистити цивільне право ОСОБА_4, таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані ухвали судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року між співвласниками ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до третього варіанта будівельно-технічної експертизи від 17 червня 1998 року.

Виконавче провадження з виконання виконавчого листа за вищевказаним рішенням в частині визначення порядку користування земельною ділянкою перебувало в провадженні Харківського відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до акта державного виконавця від 08 серпня 2000 року сторони у справі добровільно виконали рішення суду.

Згідно з актом державного виконавця від 19 серпня 2004 року виконано ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2004 року про повторне виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2006 року скасовано ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2004 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2006 року визнано неправомірними дії державного виконавця Харківського відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області щодо повторного виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року за актом від 19 серпня 2004 року.

Зобов'язано начальника відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківському районі та м. Люботин Харківської області відновити становище про порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, встановленого за актом від 08 серпня 2000 року та яке існувало до повторного виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року за актом від 19 серпня 2004 року, чим захистити цивільне право ОСОБА_4

Відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2006 року в частині зобов'язання посадової особи до виконання певних дій, видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що акт державного виконавця від 19 серпня 2004 року щодо повторного виконання судового рішення аналогічний діям за змістом акта державного виконавця від 08 серпня 2000 року. Обидва акта повністю відповідають і узгоджуються з резолютивною частиною рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року, тобто судове рішення виконано належним чином.

При цьому судам зазначено, що ухвала Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2004 року щодо повторного виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року, яка скасована ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2006 року, не змінює правове становище учасників виконавчого провадження з виконання зазначеного рішення суду.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 14 ЦПК України основними засадами судочинства є, зокрема, обов'язковість судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

За змістом ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Підстави визнання виконання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, визначені ч. 4 ст. 369 ЦПК України, які діляться на матеріально-правові (відсутність у боржника обов'язку) і процесуальні (обставини, що свідчать про помилкову видачу виконавчого листа).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовим рішенням, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, встановлено неправомірність дій державного виконавця щодо повторного виконання рішення суду та зобов'язано начальника відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківському районі та м. Люботин Харківської області відновити становище сторін виконавчого провадження за актом від 08 серпня 2000 року та яке існувало до повторного виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року, чим захистити цивільне право ОСОБА_4

В частині зобов'язання посадової особи до виконання певних дій, видано виконавчий лист.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у боржника обов'язку перед стягувачем щодо виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2006 року.

При цьому суд не звернув уваги на те, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 листопада 1999 року не виконане, у зв'язку із невиконанням оскаржуваного виконавчого листа, оскільки саме за ним зобов'язано посадову особу відновити становище за актом державного виконавця від 08 серпня 2000 року, за змістом якого вищевказане рішення суду було виконане.

У силу наданих чинним ЦПК України повноважень апеляційний суд міг усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, проте, не врахувавши доводів апеляційної скарги, залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвалу апеляційного суду скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись статтями 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: Ю.Г. Іваненко

Г.І.Мостова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська