АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/782/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1529/17Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Обідіної О.І., Панченка О.О.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки недійсною,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості посилаючись на те, що ОСОБА_2 09 квітня 2015 року отримав від нього в борг кошти в сумі 387000 грн. про що складено розписку. Відповідно до умов даної розписки строк повернення позики встановлено 17 квітня 2015 року. Станом на 30 червня 2016 року позику не повернуто. Таким чином, сума боргу станом на 30 червня 2016 року складає 513718, 35 грн. з яких 387000 грн. сума боргу, 13804, 76 грн. 3 % річних, 112913, 59 грн. проценти.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 340000 грн.

08 грудня 2016 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки недійсною обґрунтовуючи йоготим, що він в дійсності грошових коштів у ОСОБА_3 не брав. Написання розписки пов'язане з його трудовою діяльністю в ТОВ «Лідер ТМ» м. Києва, директором якого є ОСОБА_4 Розписка була написана ним під примусом та під приводом нібито існуючої заборгованості по його роботі в ТОВ «Лідер ТМ» якої в дійсності не було, отже під впливом помилки та обману. В дійсності він ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 кошти не винен, договір позики не може вважатися укладеним.

Просив визнати розписку від 09 квітня 2015 року про отримання в борг від ОСОБА_3 коштів в розмірі 340000 грн. недійсною.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, борг в розмірі 340000 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 3400 грн., а всього стягнути 343 400 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання боргової розписки недійсною, а договір позики таким, що не укладався, відмовлено.

ОСОБА_2 не погодившись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку.

Просив рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 рокускасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольнити його вимоги по зустрічному позову, посилаючись на те, що суд виніс рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, принципу справедливості та законності.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 рокузалишити без змін, вважає, що рішення першої інстанції обґрунтоване, вмотивоване і законне.

Позивач ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_3 та його представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника, перевіривши матеріали, справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно боргової розписки, оригінал якої пред'явив в судовому засіданні представник ОСОБА_3, ОСОБА_2 09 квітня 2015 року отримав в борг від ОСОБА_3 кошти на суму 387 000 грн. та зобов'язався їх повернути до 17 квітня 2015 року. Розписка написана власноручно в присутності свідків.

Факт написання даної розписки ОСОБА_2 не заперечував.

Разом з тим, колегія суддів не погоджує із висновком суду щодо укладення договору у письмовій формі тому, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Борговий документ, виходячи зі змісту ст. 207, ст. 1046 ЦПК України, можна вважати письмовою формою договору лише тоді, коли на ньому є відповідний надпис кредитора або коли маються відомості щодо обміну розписками між сторонами (письмова оферта і письмова відповідь на оферту).

Аналізуючи зміст розписки, колегія судів приходить до висновку, що боргова розписка по даній справі є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, але не самим договором позики.

Разом з тим, посилання суду на укладення договору позики у письмовій формі не потягло за собою неправильного рішення по суті, оскільки факт укладення договору позики підтверджується розпискою ОСОБА_2, а за правилами ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Також, в силу абз. 2 ч. 1 ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

Таким чином, боргова розпинка видана ОСОБА_2 підтверджує факт укладення сторонами договору позики, а висновок суду щодо виникнення між сторонами зобов'язання, які виникли із договору позики є обґрунтованим, як і висновок суду щодо задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки недійсною.

При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження примусу зі сторони ОСОБА_3 та інших осіб не надано.

Слід також звернути увагу, що боргова розписка ОСОБА_2 видана 09 квітня 2015 року, проте доказів звернення до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відносно нього при видачі боргової розписки позивач не надав.

Крім того, як уже зазначалося, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, а не самим договором.

Тобто, боргова розписка є доказом у даній справі, якій оцінку суд дає відповідно до положень ЦПК України, зокрема, ст. 212 ЦПК України, проте визнання доказу недійсним чинним процесуальним законодавством не передбачено і не відноситься до передбачених бачених способів захисти ст. 16 ЦК України тому, що п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦПК України передбачено визнання недійсним правочину, а не доказу, який підтверджує його укладення.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі, що грошей по розписці він не отримував, а борговий документ був складений під приводом виниклої у нього заборгованості по мобільних телефонах, не спростовують висновки суду першої інстанції, так як переконливих доказів щодо безгрошовості розписки ОСОБА_2 суду не надав, а факт перебування у трудових відносинах із підприємством де працював позивач жодним чином не підтверджує доводи позивача.

Щодо використання як доказів показань свідків, в тому числі показань як свідка відповідача, то на переконання суду показання свідків у даній справі не може бути використано як доказ, оскільки в силу приписів ст. ч. 1 ст. 218, абз. 2 ч. 1 ст. 1051 ЦК України рішення суду у даному випадку не може ґрунтуватися на свідченнях свідків тому, що при укладенні договору позики не була дотримана письмова форма, але може братися до уваги боргова розписка.

Разом з тим

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без участі позивача не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом позивача, а за положеннями ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона може брати участь у справі особисто або через представника.

Відтак, позивач скористався своїм правом брати участь у справі через свого представника.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за правилами ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, однак, відсутність позивача при розгляді справи не призвела до її неправильного вирішення.

Доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 погодився відмовитися від позову, але заява з незрозумілих причин не надійшла до суду не підтверджується матеріалами справи, оскільки жодні дані, що позивач відмовився від позову у справі відсутні.

Крім того, відмова позивача від позову здійснюється у порядку визначеному ст. 174 ЦПК України, тобто у відповідному процесуальному порядку, але матеріали справи не містять жодних даних, які б давали підстави для закриття провадження у справі у зв'язку із відмовою позивача від позову.

Доводи щодо наявності кримінального провадження по факту скоєння ОСОБА_2 протиправних дій не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, не свідчить про здійснення тиску на ОСОБА_2, оскільки звернення особи до правоохоронних органів у порядку встановленому законом не може вважатися протиправним, а наявність матеріальних претензій зі сторони керівників ТОВ «Лібер ТМ» не виключає можливості укладення договору позики між працівниками підприємства, та не доводить безгрошовість розписки.

Посилання апелянта щодо не взяття судом до уваги у якості доказу аудіо запису телефонної розмови між ним та ОСОБА_3, не дає підстави для задоволення позову, так як суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам по справі, правильно не взяв до увагу вказаний запис тому, що походження аудиозапису та особи, які ведуть розмови невідомі.

При цьому, суд першої інстанції, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України навів мотиви, з яких він одні докази відхиляє, а інші бере до уваги. Висновок суду щодо оцінки доказів узгоджується із матеріалами справи.

Перевіряю чи доводи апеляційної скарги щодо упередженості головуючого по справі, колегія суддів приходить до переконання, що вказані доводи не обґрунтовані, процесуальні дії судом щодо заявлених клопотань судом належно мотивовані, а незгода сторони із прийнятим рішенням не може свідчити про упередженість суду, тоді як із матеріалів справи законних підстав для відводу не вбачається.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суд ухвалою від 24 квітня 2017 року відхилив заявлений відвід, навівши обґрунтовані мотиви відмови у задоволенні відводу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 293, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 25 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.І. Обідіна

О.О. Панченко