Справа №589/4431/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Євдокімова О. П.
Номер провадження 22-ц/788/869/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 134 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних для своєчасної оплати вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 3499-035/08Р, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 03 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 28 814,48 доларів США. Тому просить:

стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість у розмірі 28 814, 48 доларів США, з яких: 10 616 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 423,86 доларів США - заборгованість за процентами; 9 978,43 доларів США - неустойка (пеня) за кредитом; 3 796,19 доларів США - неустойка (пеня) за процентами.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, вирішити питання щодо залучення до справи правонаступника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 та закрито провадження у справі в цій частині.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором № 3499-035/08Р від 18 вересня 2008 року за період з 27 серпня 2012 року по 03 червня 2015 року: за тілом кредиту - 3 496 доларів США, за процентами - 1 831,72 доларів США; за період з 27 серпня 2014 року по 03 червня 2015 року: пеню за прострочення платежів за тілом кредиту - 2293,77 доларів США, пеню за прострочення платежів за процентами - 955,87 доларів США, всього - 8577,36 доларів США.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року залишено без змін.

Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається тільки в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду від 19 червня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника правонаступника ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» - ОСОБА_5, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду за захистом свого порушеного права, оскільки прострочена заборгованість за кредитом у відповідача виникла з 31 січня 2011 року. Починаючи з цієї дати відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за договором щодо повернення суми основного боргу за кредитом та сплати відсотків за користування кредитом, і саме з цього дня банк - позивач дізнався про порушення свого права, а звернувся до суду лише 04 вересня 2015 року.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 3499-035/08Р, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 134 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99 % річних, терміном з 18 вересня 2008 року до 18 вересня 2013 року для своєчасної оплати вартості автомобіля та сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля (а.с. 11-16).

Згідно умов кредитного договору № 3499-035/08Р від 18 вересня 2008 року позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами у розмірі 253 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 18 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС - БАНК» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 3499-035/08Р, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_2 поручитель ОСОБА_4 помер (а.с. 32).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 січня 2016 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до померлого поручителя ОСОБА_4

Відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на 03 червня 2015 року відповідач мав загальну заборгованість перед банком у розмірі 28 814,48 доларів США, з яких: 10 616 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 978,43 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 4 423,86 доларів США - відсотки, 3 796,19 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

В той же час, при обчисленні розрахунку пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3, підлягає врахуванню наступне.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Якщо предметом неустойки є грошова сума, відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, пеня є видом неустойки і виступає одним з видів забезпечення виконання зобов'язання, форма правочину щодо забезпечення зобов'язання шляхом стягнення пені вчиняється у письмовій формі. Визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Проте, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом і не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення штрафів та пені.

Отже, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 09 грудня 2015 року № 6-2479цс15, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд, діючий на загальних принципах диспозитивності, а саме доведеність вимог позову перед судом покладено на позивача, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду про сплив позовної давності за вимогами банку з посиланням на те, що відповідач припинив виконувати свої зобов'язання за кредитним договором, починаючи з 31 січня 2011 року, і банк, звернувшись з позовом до суду 4 вересня 2015 року, пропустив позовну давність.

В той же час суд одночасно зазначив, що початок позовної давності для стягнення щомісячних платежів за договором необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачають, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд першої інстанції не врахував правові висновки щодо застосування норм права, неодноразово викладені Верховним Судом України в своїх постановах з питань застосування позовної давності у спорах, що виникають з кредитних правовідносин, які, відповідно до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, у постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13) Верховний Суд України висловив таку правову позицію.

Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів.

В постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 Верховний Суд України також зазначив, що висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Враховуючи, що за умовами кредитного договору (п. 4.4) погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником рівними частинами по 253 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань. Останній місячний платіж позичальникові слід було здійснити у вересні 2013 року.

Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні позову з підстав, зазначених в рішенні суду, з посиланням на останній платіж позичальника, який він здійснив 13 грудня 2010 року, є безпідставними.

Відсутні і підстави вважати, що, відповідно до п. 9.2 кредитного договору, в зв'язку з виникненням у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, визначений у п. 1.2 даного договору - 18 вересня 2013 року, припинився достроково на 10 - й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

Вказаний пункт договору передбачає, що про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Таке повідомлення, яке є правом банку як кредитодавця, позичальникові не надсилалось, чого не спростував і позичальник. Необхідність надсилання такого повідомлення як умови припинення строку користування кредитом на підставі п. 9.2 договору, підтверджується і наявністю в кредитному договорі іншої умови, передбаченої п. 9.1 кредитного договору, згідно якої банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати належних відсотків і передбачених даним договором неустойок, а також відшкодування збитків, заподіяних банкові внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості, що залишилася за кредитом, сплатити належні відсотки і неустойки, а також відшкодувати заподіяні банку збитки у випадку, зокрема, передбаченому п. 9.1.1 договору - якщо позичальник порушує термін платежів, установлених даним договором (п. п. 4.4, 4.5).

Таким чином, хоча сторони кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (п.9.2) питання зміни строку виконання основного зобов'язання, умова настання такої зміни - письмове повідомлення банку позичальнику про припинення строку користування кредитом - в даному випадку відсутня, а тому відсутні підстави вважати, що банк в зв'язку зі зміною строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором пропустив позовну давність.

Є помилковими посилання в заяві позичальника про застосування позовної давності на роз'яснення, які містяться в п. 31 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Вказаний пункт постанови, із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 7, містить роз'яснення, згідно яких, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що банк звернувся з позовом до суду 26 серпня 2015 року, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду та частково задовольнити позов, стягнувши в межах заявлених вимог заборгованість за додатковими вимогами (пені) в межах спеціальної позовної давності - один рік, починаючи з 27 серпня 2014 року по 3 червня 2015 року.

Тобто, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені підлягає скасуванню.

Враховуючи наданий банком розрахунок заборгованості, не оспорений позичальником, з відповідача підлягає стягненню пеня за наступними сумами:

Пеня за прострочення тіла кредиту:

з 27 по 31 серпня 2014 року: 255,78 доларів США : 31 х 5 = 41,25 доларів США;

з 1 вересня 2014 року по 3 червня 2015 року: 247,53 + 255,78 + 247,53 + 255,78 + 255,78 + 231,03 + 255,78 + 247,53 + 255,78 = 2252,52 (доларів США).

Всього сума пені за прострочення тіла кредиту з 27 серпня 2014 року по 3 червня 2015 року складає: 41,25 + 2252,52 = 2293,77 (доларів США).

Пеня за прострочення процентів:

за період з 27 по 31 серпня 2014 року: 106,59 доларів США: 31 х 5 = 17,2 доларів США;

з 1 вересня 2014 року по 3 червня 2015 року: 103,15 + 106,59 + 103,15 + 106,59 + 106,59 + 96,27 + 106,59 + 103,15 + 106,59 = 938,67 (доларів США).

Всього сума пені за прострочення процентів за період з 27 серпня 2014 року по 3 червня 2015 року складає: 17, 2 + 938,67 = 955,87 (доларів США).

Згідно ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, тому рішення у відповідності до ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС -БАНК», зі стягненням з ОСОБА_3 на його користь 3249,64 доларів США пені, враховуючи, що відповідно до п. 10.1 договору (а.с. 11-16) пеня обраховується у валюті кредиту, тобто у доларах США і яка відповідно до курсу долара США до гривні станом на 10.07.2017 року, встановленого НБУ із розрахунку 100 доларів США дорівнює 2602.2967 грн., складає 84555,63 грн.

Підстави вирішувати питання про розподіл судових витрат колегія суддів не вбачає, оскільки дане питання вирішено попереднім рішенням апеляційного суду і останнє в цій частині залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 07 жовтня 2015 року скасувати в частині вирішення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення пені та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» в частині стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», що є правонаступником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» пеню у сумі 3249,64 доларів США, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 10 липня 2017 року 100 доларів США дорівнює 2602.2967 грн. складає 84555,63 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -