Провадження № 2/646/1513/2017
Справа № 646/4083/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.17 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Теслікової І.І.,

За участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

Встановив:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що 20.04.2016 року померла ОСОБА_5, яка є їх бабусею, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивачі вказують, що в померлої ОСОБА_5, залишилося лише три спадкоємці пятої черги, які є її онукам, а саме вони ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4. Позивачі зазначають, що вважали, що після померлої ОСОБА_5 не залишилося спадкового майна, оскільки їм було відомо, що між померлою та відповідачем було укладено договір довічного утримання від 06.06.2015 року та їм не було відомо, що рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 19.01.2016 року вказаний договір було розірвано, вважають, що відповідач навмисно приховала від них факт розірвання вказаного договору, а також від нотаріуса факт існування інших спадкоємців. Також позивачі вказують, що не могли своєчасно звернутися з заявами про прийняття спадщини, оскільки мають малолітніх дітей за якими доглядали, а тому навіть при обізнаності про факт відкриття спадщини, існувала обєктивна неможливість займатися процесом прийняття спадщини шляхом подання заяв про прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, а також зазначив, що нотаріус та відповідач повинні були повідомити позивачів про відкриття спадщини, просили позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надав до суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності, також раніше представником відповідача надавалися письмові заперечення в яких останній просив в задоволенні позову відмовити, оскільки позивачами не наведено поважних причини пропуску строку для прийняття спадщини, а також зазначив, що відповідач ОСОБА_4 ніколи не спілкувалася з позивачами та їй не було відомо їх місце проживання та навіть не були відомі їх прізвища, імя та по батькові, число та рік народження.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи 20.04.2016 року в місті Харкові померла ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть серії І-ВЛ №591576), яка є бабусею позивачів та відповідача у справі.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій ПН ХМНО ОСОБА_7 від 12.06.2017 року позивачу ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки нею було пропущено строк на прийняття спадщини та не надано доказів на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій ПН ХМНО ОСОБА_7 від 12.06.2017 року позивачу ОСОБА_2 також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки ним було пропущено строк на прийняття спадщини та не надано доказів на підтвердження постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно положень ст.1265 Цивільного Кодексу України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ст.1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 1272 Цивільного Кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно розділу другого Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачі не навели суду доказів, які б свідчили про те, що існували поважні причини пропуску ними строку для прийняття спадщини, наявність малолітніх дітей, які зазначили позивачі, до таких причин не відноситься, інших причин пропуску строку для прийняття спадщини в позові не зазначено.

Також сторона позивача не наводить доказів фактичного прийняття позивачами спадщини.

Посилання сторони позивачів на те, що відповідач приховала від них факт розірвання договору довічного утримання, а також те, що вона відповідач повинна була повідомити нотаріуса про існування інших спадкоємців, суд до уваги не приймає, оскільки чинним законодавством України такого обовязку не передбачено.

Також суд не приймає посилання позивачів на положення ст.63 Закону України «Про нотаріат», оскільки стороною позивачів не наведено, що нотаріусу було відомо про існування інших спадкоємців, їх місце проживання або роботи, а також померлою ОСОБА_5 не складався заповіт, а тому обовязку щодо повідомлення спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі у нотаріуса не було.

Таким чином, всупереч положень ст. 10 ЦПК України позивачі не надали суду доказів які б свідчили про поважність причин пропуску ними строку для прийняття спадщини, отже, суд дійшов до висновку, що позивачами не доведена наявність підстав для задоволення їх позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1269, 1270, 1272 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.І.Теслікова