Справа № 487/5013/16-ц
Провадження № 2/487/260/17
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:головуючого - судді Щербини С.В., при секретарі Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.10.2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про передачу у власність в порядку приватизації квартири №4 по вул. Шосейна (Фрунзе), 13 в м. Миколаєві, визнати право на приватизацію на вищевказану квартиру, зобов'язати відповідача вжити заходи щодо передачі у власність вищевказаної квартири в порядку приватизації.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що з узв'язку з відсутністю житла, їй (позивачу ОСОБА_1В.), була виділена кімната у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, а з 30.03.2013 р. вся квартира, яка мала статус «службова». З 1991 року вони (позивачі) постійно проживають та зареєстровані у зазначеній квартирі. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 року , Виконавчий комітет Миколаївської міської ради був зобовязаний зняти статус «службова» з квартири АДРЕСА_2 та видати розпорядження про виключення із розряду службових квартир. 26.02.2016 року Виконавчим комітетом ММР прийнято рішення №121, яким виключено із складу службових квартиру АДРЕСА_3. 15.03.2016 року вони звернулись до ТОВ «Житло» з метою приватизації квартири АДРЕСА_3. 05.07.2016 року отримали лист Управління з використання та розвитку комунальної власності ММР про необхідність надання копії ордеру на спірну квартиру. 14.07.2016 року громадською комісією з житлових питань при виконкомі ММР винесено рішення, відповідно до якого підстави для видачі ордеру відсутні на підставі ст. 47 ЖК України, оскільки житлова площа квартири перевищує встановлену норму житлової площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Ухвалою суду первісного відповідача по справі - Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради замінено на належного відповідача Управління комунального майна Миколаївської міської ради.

В подальшому позивач неодноразово уточнювали свої позовні вимоги та остаточно визначившись, просили суд про визнання протиправними дії щодо вимоги подання позивачами копії ордеру на квартиру №4 по вул. Шосейна ( Фрунзе), 13 в м. Миколаєві для передачі її в спільну часткову власність в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду спільної заяви позивачів від 19.05.2016 року про передачу в спільну часткову власність вищевказаної квартири в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визнати право позивачів на приватизацію квартири №4 по вул. Шосейна ( Фрунзе), 13 в м. Миколаєва та зобовязати відповідача повторно розглянути спільну заяву позивачі від 19.05.2016 року про передачу в спільну часткову власність вищевказаної квартири в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В судове засідання представник позивачів не зявилась, надала до суду заяву, просила слухати справу за її відсутності, підтримала уточнені позовні вимоги, просила про їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно наданих до суду письмових заперечень, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 не визнав. Стверджував що дії відповідача повністю відповідають нормам діючого законодавства України, зокрема ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 47, 61 ЖК УРСР, п. 18 «Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396. Зазначав, що житлова площа квартири АДРЕСА_4 перевищує норму житлової площі передбачену ЖК УРСР, а тому позивачам було відмовлено у видачі ордеру на спірну квартиру. Посилаючись на викладене просив суд відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

06.08.1969 р. виконавчим комітетом ОСОБА_3 депутатів трудящих землевпорядкувальній експедиції "Укрземпроект" (в подальшому змінено назву на ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою") видано ордер № 455 на службове приміщення за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 42,47 кв.м.

Кімната в даній квартирі була надана для проживання ОСОБА_1, яка з 3 квітня 1989 року працювала в ДП "Миколаївський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" на посаді інженера із землевпорядкування І категорії, а 30.01.2013 року рішенням профкому за ОСОБА_1 закріплена вся квартира.

Позивачі ОСОБА_1 (з 1991 року), ОСОБА_2 (з 1995 року) зареєстровані та проживають в спірній квартирі, іншого житла не мають, що підтверджується довідкою ЖКП ММР "Бриз" ЖЕК №1 від 12.03.2016 року.

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6, квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 41.4 кв.м., загальна площа квартири 58,3 кв.м.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.11.2015 року дії Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, які полягають у відмові виключення квартири АДРЕСА_2 зі складу службових визнано неправомірними та зобов'язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради зняти статус "службова" з квартири АДРЕСА_7 та видати розпорядження про виключення із розряду службових квартири АДРЕСА_7.

Рішенням Виконавчого комітету ММР від 26.02.2016 року за №121, квартира 4 по вул. Фрунзе (Шосейна) буд. 13 в м. Миколаєві була виключена із складу службових.

Після виключенні квартири №4 по вул. Фрунзе (Шосейна) буд. 13 в м. Миколаєві зі складу «службової» позивачі 15.03.2016 року звернулись до ТОВ «Житло» з метою приватизації квартири.

Управління з використання та розвитку комунальної власності листом від 05.07.2016 року повідомило ОСОБА_1, що розгляд заяви на приватизацію спірної квартири буде продовжено після надання нею копії ордеру на дане житлове приміщення.

Згідно листа Миколаївського міського голови від 02.08.2016 року на імя ОСОБА_1, звернення щодо отримання ордеру на квартиру №4 по вул..Фрунзе (Шосейна) буд. 13 в м. Миколаєві розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при міськвиконкомі 14.07.2016 року. У звязку з тим, що житлова площа даної квартири перевищує встановлену норму житлової площі в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу (ст. 47 ЖК УРСР), винесено рішення про відсутність підстав для видачі ордера.

Відповідно до п.18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 16.12.2009 року №396 громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію, довідка про склад сімї, копія ордеру, документ, що підтверджує про невикористання такого права.

Судом було встановлено, що позивачі на законних підставах вселились до квартири АДРЕСА_8, ОСОБА_1 (з 1991 року), ОСОБА_2 (з 1995 року) зареєстровані та проживають в спірній квартирі.

Суду не надані докази на підтвердження незаконності проживання позивачів у спірній квартирі, зокрема, щодо порушення порядку вселення до неї.

Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Крім того, п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», визначені обєкти, які не підлягають приватизації та спірна квартира до переліку обєктів приватизації, які не підлягають приватизації не відноситься.

Згідно п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5статті 2 цього Закону.

Отже, підставою для відмови в приватизації може бути лише те, що громадянин вже скористався своїм правом на приватизацію житла.

Таким чином, суд встановив, що позивачі на законних підставах вселилися у займане ними житлове приміщення, маючи відповідне право на його користування.

При цьому, сама по собі відсутність ордеру на житлове приміщення у позивачів за підтвердженням в судовому засіданні їхнього законного вселення у це приміщення та отриманням ними законного права на користування ним є формальною підставою відповідача у відмові в проведенні приватизації за заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_9.

На підставі вказаного, суд вважає за можливе визнати за позивачами право на приватизацію спірної квартири, що відповідає положенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно п.3 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартири перевищує площу, яку має отримати сім'я наймача безоплатно, наймач здійснює оплату цінними паперами, а у разі їх відсутності грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Виходячи з викладеного, позивачі мають право на безоплатну приватизацію на двох 52 кв.м. загальної площі квартири (21 х 2 + 10 = 52), однак квартира АДРЕСА_8 має загальну площу 58,3 кв.м., розмір надлишкової площі складає 6,3 кв.м., за які при приватизації здійснюється оплата коштами згідно до законодавства.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивачів щодо визнання за ними права на приватизацію, зобов'язання проведення дій по приватизації спірної квартири без наявності ордеру та повторно розглянути заяву позивачів про передачу спірної квартири в спільну часткову власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є обґрунтованими, оскільки іншим чином захистити свої порушені права позивачі не мають змоги внаслідок відмови у проведені такої приватизації відповідним органом приватизації.

Що стосується вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду спільної заяви позивачів від 19.05.2016 року про передачу в спільну часткову власність вищевказаної квартири в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то в її задоволенні слід відмовити у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління комунального майна Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними, визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_9.

Зобовязати Управління комунального майна Миколаївської міської ради вчинити дії шляхом оформлення необхідних документів за повторною заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 щодо передачі в порядку приватизації у спільну часткову власність квартири АДРЕСА_9 без надання ордера.

В решті вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В.Щербина