УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.

суддів:Євтушенко О.І., Ізмайлової Т. Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про повернення банківського вкладу, виплати процентів, неустойки та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», в інтересах якого діє Чорний Андрій Миколайович, на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), в якому, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача: банківський вклад в сумі 45 200,00 доларів США; нараховані відсотки за вкладом - 22 168,34 доларів США; пеню - 265 324,00 доларів США, що еквівалентно 6 800 201,00 грн; моральну шкоду - 45 200,00 доларів США, що еквівалентно 1 158 467,00 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що 25 червня 2008 року між нею та ПАТ «ОТП Банк» в особі Трипільського відділення АТ «ОТП Банк» укладено депозитний договір та ощадний договір із щорічною сплатою відсотків 6,25 % на суму 578 560 грн, що еквівалентно 45 200 доларам США. 02 вересня 2014 року вона звернулась до банку із заявою про повернення внесених коштів та відсотків згідно договорів, яка одержана банком 03 вересня 2014 року. Вказувала, що 05 вересня 2014 року банк повинен був повернути кошти в сумі 45 200 доларів США, але не повернув, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з указаним позовом.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з банківської установи «Трипільське» ПАТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_5 67 368, 34 доларів США, з яких 45 200,00 доларів США - розмір вкладу, 22 168,34 доларів США - розмір нарахованих за вкладом відсотків.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «ОТП Банк», в інтересах якого діє Чорний А.М., просить зазначені судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки розмір вкладу позивачці не повернуто, то вказаний вклад разом із нарахованими відсотками, відповідно до вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередній інстанцій установлено, що 25 червня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ «ОТП Банк» в особі Трипільського відділення АТ «ОТП Банк» укладено договір про ощадний банківський вклад, за умовами якого банк зобов'язався прийняти від ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 45 200 доларів США, шляхом списання з її поточного рахунку, який відкрито в цьому ж банку, та зарахувати ці кошти на вкладний рахунок ОСОБА_5, відкритий в ПАТ «ОТП Банк».

03 вересня 2008 року ОСОБА_5 подала у відділення банку заяву про розірвання договору про ощадний банківський вклад від 25 червня 2008 року та виплату нарахованих відсотків, у якій просить вважати дану заяву підставою для закриття вкладного рахунку.

Крім того, 02 вересня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до ПАТ «ОТП Банк» в особі Трипільського відділення АТ «ОТП Банк» із заявою про повернення внесених коштів та відсотків згідно договору про ощадний банківський вклад, укладений 25 червня 2008 року між нею та банком, оскільки за період з 2008 року по 2014 рік вона не отримала ні суму вкладу в розмірі 45 200 доларів США, ні відсотки по ньому.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_5 посилалась на те, що їй до цього часу банком не повернуті грошові кошти в розмірі 45 200 доларів США за договором про ощадний банківський вклад від 25 червня 2008 року та відсотки по ньому.

Заперечуючи проти позовних вимог, ПАТ «ОТП Банк» посилався на те, що фактично грошові кошти за вищевказаним договором були видані ОСОБА_5 на підставі її заяви від 03 вересня 2008 року, згідно якої остання просила розірвати договір про ощадний банківський вклад від 25 червня 2008 року, видати грошові кошти та закрити вкладний рахунок. Крім того, факт видачі грошових коштів ОСОБА_5 підтверджується касовими документами, а саме заявами ОСОБА_5 на видачу готівки від 02 липня 2008 року, 15 липня 2008 року, 22 липня 2008 року, 05 серпня 2008 року, 08 серпня 2008 року, 14 серпня 2008 року, 18 серпня 2008 року, 20 серпня 2008 року, 03 вересня 2008 року та випискою по поточному рахунку ОСОБА_5 № НОМЕР_1.

Відповідно до Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Національного Банку України № 337 від 14 серпня 2003 року, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить, зокрема, заява на видачу готівки (пункт 1 глава 1 Розділ 111 Інструкції).

Крім того, вказаною інструкцією передбачено, що з каси банку готівка національної валюти видається, зокрема, за заявою на видачу готівки - фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків (пункт 2 глава 3 Розділ 111 Інструкції).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не перевірили належним чином доводів ПАТ «ОТП Банк» про те, що грошові кошти в розмірі 45 200 доларів США за договором про ощадний банківський вклад від 25 червня 2008 року повністю повернуті ОСОБА_5, що підтверджується заявами ОСОБА_5 на видачу готівки від 02 липня 2008 року, 15 липня 2008 року, 22 липня 2008 року, 05 серпня 2008 року, 08 серпня 2008 року, 14 серпня 2008 року, 18 серпня 2008 року, 20 серпня 2008 року, 03 вересня 2008 року, у зв'язку з чим не мотивували, чи є вказані докази належними та допустимими та чому суди не взяли їх до уваги.

З огляду на викладене, постановлені судами рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», в інтересах якого діє Чорний Андрій Миколайович, задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

С.О. Карпенко