Провадження № 2-о/161/340/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 рокуЛуцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Якушеву Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за завою ОСОБА_1, заінтересована особа Департамент соціальної політики Луцької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалась у м. Володимир - Волинську Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації.

Свою заяву мотивує тим, що під час Великої Вітчизняної Війни він разом зі своїми батьками був примусово відправлений у Володимир-Волинський фашистський (німецький) концентраційний табір примусового утримання радянських громадян, де перебував вязнем в період з лютого 1944 року по червень 1944 року.

В липні 2013 року заявник звертався до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради з заявою про надання статусу жертви нацистських переслідувань відповідно до вимог Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», однак у встановленні цього статусу йому було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які підтверджують факт нацистських переслідувань та перебування вязнем у концентраційному таборі. Заявником оскаржувалася дана відмова. Постановою суду від 07.11.2013 року в задоволенні адміністративного позову до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень та зобовязання вчинити дії відмовлено. При цьому, одним з мотивів відмови у задоволенні адміністративного позову було те, що факт і період перебування в місцях примусового тримання не встановлено в судовому порядку. На підставі наведеного просив суд встановити факт, що ОСОБА_1 у період з лютого по червень 1944 року примусово перебував в місці примусового тримання тюрмі яка розташовувалась у м. Володимир - Волинську Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації.

Заявник та представник заявника на адресу суду надали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити.

Представник Департаменту соціальної політики Луцької міської ради в поданих суду запереченнях, вказував, що позовні вимоги не визнає та заперечує щодо їх задоволення з підстав наведених у вказаних запереченнях (а.с. 20,21).

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму; нацистське переслідування визначено як злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його в концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильницьке вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Міжнародною службою розшуку в Арользені на засіданні Міжнародної історичної комісії (18-19.01.2001року) скликаною Фондом ФРН «Память, відповідальність і майбутнє» було затверджено міжнародну класифікацію місць примусового увязнення, серед яких виділено: концтабори, виправно-трудові табори, тюрми гестапо, СД, пересильні табори, робочі табори, змішані табори військовополонених та цивільного населення, табори цивільного населення.

У Законі України «Про жертви нацистських переслідувань» міститься класифікація місць примусового увязнення: концентраційний табір, гетто, інші місця примусового увязнення та примусових робіт: виправно-трудовий табір, табір примусової праці для осіб єврейської національності; табори знищення, гестапівські тюрми; медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи - донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування, табори для заручників, пересувні загони (команди) з числа мирного населення, карантинні інфекційні табори, табори для членів сімей офіцерів.

Ст. 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, надаються певні пільги.

Згідно інформації, яка надана у листі Історичного музею м. Володимир-Волинського від 17.12.2012 року вих. № 127, до гетто не належали тодішня будівля місцевої тюрми та територія памятки археології «Городища». Тюрму у Володимир-Волинському збудовано орієнтовано у 1830-1940 роках. Отже від цих років та до 1955 року будівля тюрми виконувала своє функціональне призначення для утримання арештованих.

З вересня 1939 року по червень 1941 року тюрма знаходилася у віданні полку НКВС, з червня 1941 року по липень 1944 року у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації. З липня 1944 року по 1953-1955 роки місцева тюрма знову в розпорядженні НКВС.

Крім того, у листі Державного архіву Волинської області від 15.10.2015 року №1727/01.44 зазначено, що в монографії ОСОБА_2 «Володимир-Волинський у боротьбі за незалежність» є списки громадян розстріляних у Володимир-Волинській вязниці. Отже, вищенаведене підтверджує факт наявності на території м. Володимир-Волинського у період окупації фашистською Німеччиною в роки Великої Вітчизняної Війни вязниці (тюрми), яка слугувала для примусового тримання громадян, а також в якій здійснювалися розстріли мирного населення.

В судовому засіданні встановлено, що згідно архівної довідки №1111/01.44 від 13.10.2017 року по документах Луцької окружної біржі праці, яка діяла в період окупації Волинської області нацистськими загарбниками в 1941-1944 роки, встановлено, що ОСОБА_3 народився у 1938 році в с. Окорськ, станом на 1942 рік проживав в складі сімї батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (по батькові не вказано) в с. Окорськ Торчинського району (а.с. 12)

Згідно архівної довідки від 13.11.2017 року №3415/01.20 в документах Луцької біржі праці, яка діяла в період окупації Волинської області нацистськими загарбниками в 1941-1944 роки, є список жителів с. Окорськ тодішнього Торчинського району за 1942 рік де значиться: ОСОБА_4 «прізвище-так в документі, по батькові не вказано», дружина ОСОБА_5 «по батькові не вказано» їх діти: ОСОБА_6, Олександр, ОСОБА_6, батько ОСОБА_7 «по батькові не вказано» (а.с. 26)

Факт перебування ОСОБА_1 в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалася у м. Володимир Волинськ Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 17.09.2015 року (а.с. 10) та нотаріально посвідченою заявою громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 05.07.2012 року (а.с. 11)

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 256 ЦПК України, ідеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, які перераховані у ч. 1 у порядку ст. 256 ЦПК. До таких умов віднесено: 1) встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; 2) якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту перебування ОСОБА_1 в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалась у м. Володимир - Волинську Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації, а тому заява підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 212, 215, 256-259 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з лютого по червень 1944 року примусово перебував в місці примусового тримання тюрмі, яка розташовувалася у місті ОСОБА_9 - Волинськ Волинської області та яка на той час перебувала у розпорядженні німецької тимчасової окупаційної адміністрації.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук