Справа № 500/5437/17
Провадження № 2/500/3105/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Івановій Ю.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд встановити факт родинного звязку між ним та ОСОБА_4, яка померла 16.08.2003 року, а саме встановити факт того, що є сином ОСОБА_4; встановити факт того, що ОСОБА_4, яка померла 16.08.2003 року належить квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності №316, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 18.03.2002р.; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, на квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач мотивує тим, що існує невідповідність у документах в написанні прізвищ спадкодавця та спадкоємця.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_4 та вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності за №316 від 18.03.2002р. ОСОБА_7 (рос. мовою) на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно довідки Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1643 від 26.09.2012р. відповідно до запису в погосподарській виконавчого комітету Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №0997-01 ОСОБА_8 належить на праві особистої власності квартира, що розташована в АДРЕСА_2.

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» від 20.11.2017р. за №1543 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 (рос. мовою) на підставі свідоцтва про право власності №316 від 18.03.2002р., видане виконавчим комітетом Кислицької сільської ради, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №1-77 від 18.03.2002р.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 346386, виданого 20.08.2003 року Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_4 померла 16.08.2003 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49295206 від 29.09.2017р. інформація про заповіт від імені ОСОБА_4 відсутня.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-УР №1148701 від 29.01.1964р., показами свідків. Спадщину після смерті матері позивач прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, протягом шести місяців проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1643 від 26.09.2012р.

Інший спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України дочка ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 спадщину не прийняла, оскільки на момент смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців не проживала разом із спадкодавцем за однією адресою, заяву про прийняття спадщину у встановлений законом строк до нотаріуса не подавала, та до суду надала заяву в якій зазначила, що на спадщину не претендує та відмовляється від неї.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_9 №447/02-14 від 29.09.2017р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3, оскільки згідно свідоцтва про смерть І-ЖД №34386 від 20.08.2003р. імя померлої вказане як «Борониченко Ліда Іванівна». Згідно свідоцтва про право власності за №316 від 18.03.2002р. імя померлої вказане російською мовою як «Борониченко Лідія Іванівна». Згідно свідоцтва про народження серії V-УР №1148701 від 29.01.1964р. прізвище спадкоємця вказане «Борониченко», а в паспорті як «Бороніченко».

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» від 20.11.2017р. за №1543 та довідки Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області №1643 від 26.09.2012р. власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4.

З показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, встановлено, що ОСОБА_2 є сином померлої ОСОБА_4 та остання є власником квартири АДРЕСА_1.

Суд вважає, що поясненнями свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами, встановлена наявність підстав для визнання факту родинного звязку між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка померла 16.08.2003 року, а саме факту того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4, померлої 16.08.2003 року.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт родинного звязку між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка померла 16.08.2003 року, а саме: встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_4, померлої 16.08.2003 року.

Встановити факт того, що ОСОБА_4, яка померла 16.08.2003 року, належить квартира АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності №316, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 18.03.2002р.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 16.08.2003 року, на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2017р.

Суддя: ОСОБА_10