Справа № 569/1095/17
19 квітня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді Першко О.О.,
секретар - Прокопчук Л.М.,
за участі: позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника третьої особи - Подкаури О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач), третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на користь позивача на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500 грн. 00 коп. до 1 000 грн. 00 коп. та позбавити відповідача батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу між сторонами залишена на проживання з нею. Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2014 року на її користь на утримання дитини присуджено сплату аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. На даний час відповідач самоусунувся від виховання дитини, всі витрати по її утриманню несе позивач, відповідач не надає будь-якої допомоги, ухиляється від виплати аліментів. З урахуванням погіршення матеріального становища, з червня місяця 2016 року позивач є безробітною, а також через погіршення стану здоров'я, прогресування хвороби, подорожчання загального рівня життя, та тієї обставини що більша дитина вимагає більших витрат на її утримання та загальний розвиток, виникли підстави для пред'явлення позову в частині збільшення розміру аліментів. Відповідач - здорова працездатна особа, має мінливий дохід та здатний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій фіксованій сумі по 1000 грн. щомісяця. Також в порушення правових норм і моральних засад суспільства відповідач припинив повністю виконання свого батьківського обов'язку щодо виховання дитини: не цікавиться дочкою, не провідує за місцем проживання, ніякої моральної та матеріальної допомоги в вихованні дитини не надає. Позивач перешкод в спілкуванні відповідача з дочкою, участі в вихованні дитини, не створювала. Такі дії відповідача, як батька дитини, є підставою для позбавлення його батьківських прав.
В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просила його задовольнити.
Представник позивача просив позов задовольнити, так як відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо виховання дочки, не цікавиться її життям та здоров'ям, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, хоча жодних перешкод для цього у нього немає. Окрім того, з врахуванням погіршення матеріального стану, погіршення здоров'я позивача просив збільшити розмір аліментів.
Представник третьої особи в судовому засідання підтримала висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та просила позов задовольнити в інтересах малолітньої дитини.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду в пресі - газеті «Урядовий кур'єр» №57 (5926) від 25 березня 2017 року. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 вересня 2013 року шлюб укладений між сторонами розірвано, малолітню дитину ОСОБА_5 залишено проживати з матір'ю ОСОБА_1

З пояснень позивача та її представника вбачається, що відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо виховання дочки, не цікавиться її життям та здоров'ям, не спілкується з нею, матеріально не допомагає, хоча жодних перешкод для цього у нього немає.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно з 28 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 07 квітня 2017 року відповідно до довідки, виданої Довгинцівським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, борг відповідача по сплаті аліментів у період з 28 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 5564,52 грн. Відповідно до довідок Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області заборгованість по аліментах з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року складає 6000 грн., з 01 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року складає 3000 грн., з 01 червня 2016 року по 31 листопада 2016 року - 3000 грн.

ОСОБА_5 разом з позивачем зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 В квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

ОСОБА_5 з вересня 2014 року відвідує ДНЗ № 51. Відповідно до характеристики з закладу на малолітню встановлено, що тата дитини, ОСОБА_4 у дитячому садку не бачили, участі у вихованні та навчанні дитини він не бере.

В бесіді ОСОБА_5 пояснила, що не пам'ятає свого батька, він не приїжджає до неї, подарунків не передає, не телефонує. Дівчинка вказала, що тата бачила лише на фото.

В телефонній розмові сестра ОСОБА_4 - ОСОБА_6, яка проживає в м. Кривий Ріг, повідомила, що їй не відомо, де точно проживає брат. З ним вона не спілкується, телефонного зв'язку не має.

В судовому засіданні представник третьої особи повідомила, що особисто спілкувалася з сестрою відповідача ОСОБА_6, яка проживає по АДРЕСА_2, яка повідомила, що відповідач за цією адресою не проживає, і їй не відомо, де він на даний час перебуває, можливо десь під м. Києвом.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 07 квітня 2017 року №08-640 комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_5

Відповідно до частин першої, другої, третьої та п'ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як з'ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно дитини, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з дитиною та не проявляє інтересу до неї.

На підставі наведеного, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і відповідача слід позбавити батьківських прав щодо його малолітньої дитини, що буде відповідати її інтересам.

Позбавлення батьківських прав не позбавляє відповідача права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав в разі зміни свого ставлення до дитини, своєї поведінки та усунення обставин, що були підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини першої статті 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, які містяться у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, або погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, останній може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Як встановлено в судовому засіданні, як підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для матеріального утримання дитини, в неї погіршився матеріальний стан, так як вона з червня 2016 році є безробітною та погіршився стан здоров'я.

Згідно правової позиції, яка викладена у справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до довідки Рівненського міського центру зайнятості від 28 грудня 2016 року №01-40/7478 ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна з 15 червня 2016 року.

Як слідує з висновку органу опіки та піклування від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 відповідно до довідки № 6045 від 27 грудня 2016 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому, знаходиться на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям з 01 грудня 2016 року по 31 травня 2017 року.

Окрім того, на думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. Крім того, з часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку: на час присудження аліментів прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років на місяць становив 1 032 грн., на час ухвалення даного судового рішення становить 1 355 грн. Матеріальне становище позивача також погіршилося у зв'язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом.

В той же час, відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, отже спроможний сплачувати аліменти на дитину щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача, підлягає збільшенню, з 500 грн. до 1 000 грн. на місяць, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, і що саме головне - дитини.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказує на те, що визначені в порядкуст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За таких обставин суд вважає за необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивач на утримання їхньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Рівненського міського суду від 24 березня 2014 року у розмірі 500 гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі 1 000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подання позовної заяви в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав, у розмірі 640 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору за розгляд позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд враховує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи те, що позов у частині збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню з відповідача на користь держави, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Керуючись статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини», статтями 164-167, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав задовольнити.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заочного рішення Рівненського міського суду від 24 березня 2014 року у розмірі 500 гривень 00 копійок щомісячно та стягувати починаючи з дня набрання рішенням законної сили з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.

Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 20 квітня 2017 року.

Суддя О.О. Першко