Справа № 522/8726/16-ц
Провадження № 2/522/4716/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Одеської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася із позовом до Другої Одеської державної нотаріальної контори про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом цієї установи ОСОБА_6 05 травня 2016 р., та про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/12000 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_7, а відповідач після звернення позивачки у встановлені строки із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину безпідставно відмовив їй у оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Під час розгляду справи позивачка уточнила предмет позову, просила зобов'язати відповідача видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, оскільки треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини після смерті їхнього батька ОСОБА_7 на користь їхньої матері ОСОБА_1

Відповідач просив розглянути справу за його відсутності, надав копію спадкової справи № 20/2016 до майна ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

У судове засідання треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з'явилися, однак подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Від третьої особи ОСОБА_8, залученого до участі у справі в порядку процесуального правонаступництва замість померлого ОСОБА_5, надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, а також повідомлено про те, він не заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1

Заслухавши думку позивачки та її представника, враховуючи те, що відповідач та треті особи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника Другої Одеської державної нотаріальної контори, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та заслухавши пояснення позивачки та її представника, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 10 листопада 1974 р., що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Саханською сільрадою Ширяївського району Одеської області 10 листопада 1974 р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, доказом чого є копія Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.

27 січня 2017 р. позивачка звернулася до Другої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після спадкодавця. Діти ОСОБА_1 та ОСОБА_7 27 січня 2017 р. подали до Другої Одеської державної нотаріальної контори заяви про відмову від належної їм частки спадкового майна, яке залишилося після смерті їхнього батька, на користь дружини спадкодавця ОСОБА_1 - спадкоємця першої черги.

Згідно із наявою у копії спадкової справи № 20/2016 довідкою № 1 від 09 листопада 2015 р. ОСОБА_7 проживав і був зареєстрваний за адресою АДРЕСА_1 з 12 листопада 1976 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 20/2016, позивачка надала Другій Одеській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право власності на житло від 15 серпня 2002 р., видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради на підставі Розпорядження органу приватизації № 162722 від 15 серпня 2002 р., відповідно до якого частка у розмірі 551/1000 квартири спільного заселення за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності у рівних частках ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тобто по 551/4000 кожному (551/1000 : 4 особи). При цьому 551/1000 загальної площі квартири складають 56,9 кв.м.

Разом із вищевказаним Свідоцтвом про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. позивачка надала відповідачеві Технічний паспорт на спірну квартиру, складений Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості станом на 14 червня 2002 р.

У період, коли здійснювалася приватизація спірної квартири, діяло Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5, відповідно до п.1.3 якого державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно з п.3.8 вищевказаного Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав.

Як видно із Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р., відмітку (штамп) про реєстрацію за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 551/1000 квартири АДРЕСА_1 було зроблено 24 вересня 2002 р.

Крім того, у наявному в матеріалах спадкової справи № 20/2016 листі КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» № 467750.67 від 25 лютого 2016 р., адресованому державному нотаріусу Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, вказано, що станом на 31 грудня 2012 р. згідно матеріалів інвентаризаційної справи і запису в реєстраційній книзі 447пр, стор.118, № 489, за ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках зареєстровано право власності на 551/1000 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 15 серпня 2002 р. НОМЕР_3; дата реєстрації - 24 вересня 2002 р.

Відмовляючи позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, що належала її покійному чоловікові ОСОБА_7, державний нотаріус ОСОБА_6 зазначила в оскаржуваній Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р., що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (підпункт 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5; ст.67 Закону України «Про нотаріат»).

При цьому в оскаржуваній Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р. зазначено, що право власності на 449/1000 частини квартири АДРЕСА_1 зареєстровано як самостійний об'єкт нерухомого майна з окремою адресою, а саме: замість квартири № 2 нібито зареєстрована квартира № 2а, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що співвласників квартири АДРЕСА_1 було п'ятеро:

1) ОСОБА_5 - якому належала частка у розмірі 449/1000 на підставі договору дарування від 19 вересня 2003 р. № 4061, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корольовою Т.О.;

2) ОСОБА_7 - якому належала частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.;

3) ОСОБА_1 - якій належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.;

4) ОСОБА_3 - якому належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.;

5) ОСОБА_4 - якій належала і належить до теперішнього часу частка у розмірі 551/4000 (1/4 від 551/1000) згідно Свідоцтва про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.

21 жовтня 2005 р. за спільною заявою усіх вищевказаних співвласників техніком Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості Чабаником О.Л. було підготовлено Висновок про розподіл квартири АДРЕСА_1 на самостійні квартири, згідно з яким в результаті розділу утворюється 2 самостійних квартири, а саме:

1) квартира АДРЕСА_1, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 61,1 кв.м, що належить в рівних частках кожному громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в одній цілій частині від знов утвореної квартири;

2) квартира № 2а, що складається з двох житлових кімнат, житловою площею 24,6 кв.м, загальною площею 41,7 кв.м, що належить ОСОБА_5 в одній цілій частині від знов утвореної квартири.

Самостійний вихід із заново утворених квартир забезпечений.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як роз'яснено у п.1.7 Методичних рекомендацій щодо порядку державної реєстрації речових прав у разі поділу або виділу частки з об'єкта нерухомого майна та об'єднання об'єктів нерухомого майна, схвалених Колегією Державної реєстраційної служби України від 11 грудня 2012 р., протокол № 3, за результатами проведеного аналізу законодавства, яким врегульовано відносини, пов'язані з виділом у натурі частки та поділом нерухомого майна, що належить особам на праві спільної власності, слід відмітити, що відмінністю між таким виділом та поділом є те, що поділ нерухомого майна супроводжується припиненням права спільної власності. Водночас, при виділі частки з майна, що є у спільній власності, право спільної власності припиняється лише для співвласника, який здійснив такий виділ, крім випадків наявності лише двох співвласників на спільне майно.

Як видно із наявних в матеріалах справих копій Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 19 вересня 2005 р., Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., реконструйовану замовником ОСОБА_5 частину комунальної квартири № 2 з виділенням у самостійну квартиру було прийнято в експлуатацію.

Оскільки у даному випадку виділ здійснив ОСОБА_5, то право спільної часткової власності на квартиру № 2 припинилося саме у ОСОБА_5, для решти ж співвласників - ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - право спільної часткової власності на спірну квартиру у рівних частках продовжило існувати.

Як видно із Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., вищевказане Свідоцтво про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. не було скасовано, рішення про видачу сім'ї ОСОБА_3 нового правовстановлюючого документа у зв'язку із виділом частки ОСОБА_5 у самостійну квартиру дане Розпорядження також не містить.

Оцінюючи доводи відповідача в оскаржуваній Постанові від 05 травня 2016 р. щодо того, що квартира № 2А була нібито зареєстрована замість квартири № 2, що, на думку державного нотаріуса ОСОБА_6, випливає зі змісту листа КП «БТІ» № 470252.67 від 20 квітня 2016 р., суд встановив, що у наявному в матеріалах спадкової справи № 20/2016 листі КП «БТІ» № 470252.67 від 20 квітня 2016 р. йдеться лише про те, що право власності на 551/1000 частину квартири № 2 було зареєстровано за сім'єю ОСОБА_3, а решта ж 449/1000 - виділено в самостійну квартиру з присвоєенням їй номера 2А; жодних відомостей про припинення існування квартири № 2 як об'єкта нерухомого майна або про заміни її на іншу квартиру цей лист не містить.

Свідченням того, що квартира № 2 після виділу з неї частки ОСОБА_5 продовжила своє існування без зміни адреси, є наявна в матеріалах спадкової справи Довідка № 14 від 09 листопада 2015 р., видана житлово-експлуатаційною організацією, де зазначено, що у квартирі АДРЕСА_1, яка має загальну площу 56,92 кв.м, зареєстровані позивачка ОСОБА_1, її діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_7

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п.12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Відтак частка ОСОБА_7 у праві власності на квартиру № 2, розмір якої згідно із Свідоцтвом про право власності на житло від 15 серпня 2002 р. становить ? (551/4000) частину, увійшла до складу спадщини, яка була прийнята позивачкою ОСОБА_1 і від якої, в свою чергу, відмовилися треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що були подані відповідні заяви відповідачеві.

Як видно із вищезгаданих Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 19 вересня 2005 р., Розпорядження Приморської районної адміністрацїі № 3254 від 09 листопада 2005 р., а також наявного в матеріалах справи Висновку про розділ квартири АДРЕСА_1 на самостійні квартири від 21 жовтня 2005 р., після виділу частки ОСОБА_5 загальна площа квартири № 2 становить 61,1 кв.м,, тобто на 4,2 кв.м більше, ніж зазначено у Свідоцтві про право власності на житло від 15 серпня 2002 р.

У відповідності до п.45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), у разі зміни відомостей про об'єкт нерухомого майна, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни такі відомості вносяться до Державного реєстру прав відповідно до законодавства поза процедурою державної реєстрації прав.

Роз'яснення щодо механізму внесення відомостей до Державного реєстру прав «поза процедурою державної реєстрації прав» надані у Методичних рекомендаціях стосовно внесення записів до Реєстру прав власності на нерухоме майно, не пов'язаних з державною реєстрацією права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 25 березня 2011 р. № 912/5.

Зокрема, згідно з розділом І вищевказаних Методичних рекомендацій від 25 березня 2011 р. в процесі життєдіяльності фізичної особи, а також здійснення господарської діяльності юридичною особою, виникають певні обставини, що призводять до змін як персональних даних осіб, так і ідентифікаційних даних об'єктів, права щодо яких зареєстровано у Реєстрі прав. Наприклад, зміна імені фізичною особою, зміна найменування юридичної особи, зміна уповноваженими органами адресних даних об'єкта нерухомого майна тощо. Поява таких змін, безумовно, призводить до неузгодженостей між відомостями, що містяться в Реєстрі прав, та відомостями, що містяться в офіційних документах, а тому з метою точності та відповідності інформації, яка міститься в Реєстрі прав, особа може вжити необхідних заходів, направлених на узгодження таких відомостей. При цьому наголошуємо, то вжиття таких заходів, направлених на узгодження відомостей, що містяться в Реєстрі прав, та відомостей, що містяться в офіційних документах, є правом особи, а не її обов'язком. При цьому звертаємо увагу на те, що внесення змін у зазначених випадках не є державною реєстрацією відповідного права та не потребує заміни чи отримання нового правовстановлювального документа, зокрема свідоцтва про право власності на нерухоме майно. У таких випадках правовстановлювальні документи на нерухоме майно не втрачають свою чинність і використовуються власником при визначенні юридичної долі належного йому нерухомого майна, зокрема, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, міни, передачі майна у заставу тощо. При цьому при вчиненні будь-яких юридично-значущих дій такому власнику до правовстановлювальних документів достатньо додавати офіційний документ, що підтверджує зміну персональних або ідентифікаційних даних.

Як зазначено у підпункті 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Однак, як це чітко видно з оскражуваної Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 травня 2016 р., відповідач не зазначив, які саме необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи відсутні у позивачки, і не роз'яснив їй процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 05 травня 2016 р., та про зобов'язання відповідача видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 551/4000 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Другої Одеської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2016 року, винесену державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6.

Зобовязати Другу Одеську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у розмірі 511/4000 у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 11.07.2017