Справа №718/2026/17
Провадження №2/718/775/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Кіцманський районний суд Чернівецької області
у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.
секретаря - Пітак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої виступає ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -
ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.07.2003 року між нею та її бабусею ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку № 24 по вул. І.Франка в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області. На підставі цього договору за нею 06.08.2003 року було зареєстровано право власності на даний житловий будинок. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.09.3013 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсним вказаний договір дарування та скасовано реєстрацію права власності. 24.03.2014 року ОСОБА_4 померла. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2015 року заочне рішенням Кіцманського районного суду від 30.09.3013 року скасовано, у позові ОСОБА_4, правонаступниками якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним відмовлено. Згодом було зясовано, що 03.03.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування згаданого житлового будинку. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.01.2016 року визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір дарування житлового будинку. 09.09.2016 року вона звернулась до Ошихлібської сільської ради з метою сплати земельного податку та дізналась, що власником житлового будинку є ОСОБА_7 Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.05.2017 року визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу житлового будинку від 01.12.2014 року та витребувано від ОСОБА_8 на її, ОСОБА_1, користь житловий будинок Згідно інформаційної довідки від 15.08.2017 року власником будинку значиться ОСОБА_3 згідно запису від 11.11.2016 року на підставі договору іпотеки від 26.10.2015 року. З підстав, передбачених ст.ст.387, 388 ЦК України, просила витребувати від відповідачки належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.
Представник позивача ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги з наведених підстав, не заперечував проти винесення заочного рішення, подавши відповідного змісту письмову заяву.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності.
Суд вважає, що наявні підстави для заочного розгляду справи, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Як передбачено частинами першою-третьою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч. 1 ст. 387 ЦК).
Тобто витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.
Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від від 23 листопада 2016 року при розгляді справи № 3-1058гс16.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 02.11.2016 року у справі № 6-2161цс16.
Під незаконним володінням варто розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (наприклад, володіння украденою річчю); або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору майнового найма); або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсної угоди).
Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п.5, 19. 23 постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.
Відповідно до статті 387 ЦК та ч.3 ст.10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.
При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.
Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.
Вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.
Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно ст.1213.ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Верховний Суд України у постанові від 24.09.2014 року при розгляді справи № 6-122цс14 зробив правовий висновок про те, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.
Судом встановлено, що 19.07.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку № 24 по вул. І.Франка в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області.
На підставі цього договору за ОСОБА_1 06.08.2003 року було зареєстровано право власності на даний житловий будинок.
Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30.09.3013 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано недійсним укладений 19.07.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договір дарування житлового будинку та скасовано реєстрацію права власності.
24.03.2014 року ОСОБА_4 померла.
Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 18.02.2015 року заочне рішенням Кіцманського районного суду від 30.09.3013 року скасовано, у позові ОСОБА_4, правонаступниками якої є ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

03.03.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування житлового будинку № 24 по вул. І.Франка в с. Ошихліби Кіцманського району Чернівецької області.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.01.2016 року визнано недійсним укладений 03.03.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір дарування житлового будинку.

01.12.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу даного житлового будинку.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 11.05.2017 року визнано недійсним укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу житлового будинку від 01.12.2014 року та витребувано від ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 користь житловий будинок.

Згідно інформаційної довідки від 15.08.2017 року власником будинку значиться ОСОБА_3 згідно запису від 11.11.2016 року на підставі договору іпотеки від 26.10.2015 року.

У відповідності до передбачених ч.3 ст.61 ЦПК України вимог обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що власником майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Ошихліби, вул. І.Франка, 24, Кіцманського району Чернівецької області, є позивач ОСОБА_1

Вказане майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 поза її волею та знаходиться у відповідача ОСОБА_3 без достатніх правових підстав..

З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 16, 317, 319, 321, 387, 1212, 1213 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 30, 31, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226, 228 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 належний їй на праві власності житловий будинок (літ. А) з господарськими будівлями та спорудами (сарай (літ. Б), гараж (літ. В), криниця (літ. К). огорожа (№ 1-5)), що розташовані в с. Ошихліби, вул. І.Франка, 24, Кіцманського району Чернівецької області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: