Справа № 346/4619/17
Провадження № 2/346/2127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2017 р. м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Потятинника Ю.Р.,

з участю: секретаря - Васильчук Я.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, який обґрунтовує тим, що вироком Коломийського міськрайсуду в справі №346/6508/14-к від 24 лютого 2015 року ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді штрафу 850 грн. за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України. В зв'язку з наведеними обставинами, вважає, що він вправі звернутися до суду із цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Внаслідок злочину йому нанесено матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування на суму 344, 38 грн. і моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. Заподіяна йому моральна шкода полягає, у відповідності до п.п.1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, у фізичному болю та стражданнях від легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Тривалий час він знаходився на лікуванні в стаціонарі та амбулаторному лікуванні. Він вимушений звертатися в суд з цивільним позовом за захистом порушеного права. Неодноразово з'являвся на слідчі дії, витрачаючи свій час. Визначаючи розмір моральної шкоди він виходив з характеру та тривалості вимушених змін у життєвих стосунках та організації його життя, значних ушкоджень здоров'я. Вина обвинуваченого, на його думку, повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами. Враховуючи те, що злочини, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, його суспільну небезпеку, тривалі розлади здоров'я, лікування, його переживання, вважає розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн., завданої таким злочином є достатньо обгрунтованим, крім того на даний час йому не відшкодовано жодної копійки.

На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з позивача на його користь майнову шкоду, що складає 344,38 грн. та 10 000 моральної шкоди, та 640 грн. сплаченого судового збору.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали. Пояснили, що глухота позивача не пов"язана із вчиненням злочину, а була отримана ним в 1980-их роках.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Крім того подав письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні. В обгрунтовування заперечення, зазначив, що вимоги ОСОБА_1 до нього є незаконними, безпідставними та необгрунтованими, виходячи з наступних обставин. Так, вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі №346/6508/14-к від 24 лютого 2015 року, його ОСОБА_3, було засуджено до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 грн. за злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України. За спливом більше двох років після того, ОСОБА_1 звернувся в суд з цивільним позовом до нього із заявленими вимогами про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, не надавши суду необхідних доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені ним в позові. Обгрунтуванням матеріально-правової підстави даного позову є не більше, а ніж просто скопійовані статті із Цивільного кодексу України без зазначених конкретних обставин, які мають пряме відношення до кожної із статей. Позивач вказує, що від завданого злочину йому були спричинені моральні збитки, які він оцінює у 10 000 гривень. Однак, звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного належного доказу в обгрунтування самої наявності моральної шкоди та визначення саме такого розміру її відшкодування, а також не вказано з яких конкретно міркувань він виходив, визначаючи таку суму.

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_1 посилається тільки на те, що в його життєвих стосунках та організації життя відбулись вимушені зміни, а також він зазнав значних ушкоджень здоров'я (від завданих ним аж двох легких ударів кулаками рук по тілу), а тому завдану шкоду оцінює 10 000 гривень. В той же час, позивач не описав, які конкретно зміни відбулись в його життєвих стосунках, в чому такі зміни полягали та який прямий причинний зв'язок між їхнім інцидентом та вказаними змінами. Тож, вважає, що такий поверхневий опис моральних страждань не є належним доказом того, що він дійсно завдав позивачу значну моральну шкоду. В обгрунтування серйозності завданої моральної шкоди ОСОБА_1 також зазначив, що він змушений був витрачати свій час на те, щоб неодноразово з'являтись на слідчі дії, однак такі обставини не є чинниками, які впливають на визначення розміру моральної шкоди, тож не варто брати їх до уваги. Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п.4 Закону України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зважаючи на вказане вище, позивач обгрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надаваши доказів, які б підтвердили дійсне заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 10 000 грн. відповідно, а тому позивачу необхідно відмовити в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Окрім того, стосовно відшкодування матеріальної шкоди, позивач зазначає, що він тривалий час знаходився на лікуванні в стаціонарі та амбулаторному лікуванні і додає копію рахунку-фактури на 333.18 грн. та кілька квитанцій з аптеки. Однак, в рахунок обгрунтування вказаної суми коштів , яка була витрачена позивачем на лікування, останній не надав до суду копії амбулаторної карти та жодної довідки з медичного закладу, де він нібито, перебував на лікуванні, також не додано рецепту лікування від лікаря, де було б зазначено вказаний в накладній перелік медикаментів. Тобто, жодного підтвердження того, що ці кошти витратив саме відповідач і саме на своє лікування, більше, того, що він взагалі перебував в медичному закладі, ним не надано. Крім того, відповідно до вироку суду, кримінальне правопорушення з його боку відносно ОСОБА_1 було вчинено 02 листопада 2014 року, а рахунок з аптечного пункту датовано 18 грудня 2014 року, тобто через півтора місяця після вчинення правопорушення. Стосовно решти доданих копій квитанцій із аптечних пунктів , відповідач також хоче наголосити на тому, що одна квитанція датована 14 жовтня 2014 року (майже місяць до вчинення правопорушення), а решта квитанцій датовані груднем 2014 року (більше, ніж через місяць після вчинення правопорушення), тобто жодного відношення до завданої ним шкоди вказані витрати не мають, оскільки за спливом такого терміну зникають всі ознаки легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров'я. Крім того, такий медикамент, як «Муколван», котрий вказаний в згаданому вище рахунку-фактурі є засобом, що використовується при кашлю та застудних захворюваннях, і аж ніяк не при наслідках тілесних шкоджень. Таким чином, вказані квитанції не можуть бути належними та допустими доказами для відшкодування матеріальної шкоди, як витрати понесених позивачем на придбання лікарських препаратів для лікування наслідків завданих ним тілесних ушкоджень. Щодо копії магнітно-резонансної томографії, яка додається, в нього також є зауваження, що й до квитанції, а саме вказана дата 12 грудня 2014 року. Вважає, що якщо особа дійсно отримала тілесні ушкодження, які спричинюють значне ушкодження здоров'я, то до спеціаліста зазвичай звертаються одразу після такої ситуації, а не через півтора місяця, коли всі явні ушкодження вже давно зникли. За таких умов, беручи до уваги все вищевказане, вважає, що ОСОБА_1 просто намагається ввести в оману суд шляхом викладення значно перебільшеної та навіть, часом, неправдивої інформації. Також, відповідачу відомо, що ОСОБА_1, перебував на майдані на революції гідності з листопада 2014 року, тому можна припустити й те, що саме там останній отримав певні тілесні ушкодження, які в подальшому намагався записати на його рахунок. Він приходить до таких висновків тому, що позивачем насправді зовсім не доведено конкретно причинного зв'язку між отриманими від нього легкими тілесними ушкодженнями та лікуванням, яке він описує в своїй позовній заяві. При таких обставинах, на підставі викладеного, та керуючись ст. 128 ЦПК України, просить суд в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до нього, ОСОБА_3, відмовити повністю.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час розгляду справи та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Вироком Коломийського міськрайсуду від 24 лютого 2015 року ОСОБА_3 визнано винуватим і засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. за ч. 1 ст. 125 КК України. Згідно встановлених вироком обставин ОСОБА_3 02.11.2014р. умисно наніс позивачу два удари кулаками рук по тілу, чим спричнив легкі тілесні ушкодження у виді забійної рани тім"яної ділянки голови ліворуч та синця в ділянці верхньої губи праворуч з розривом слизової оболонки на його фоні.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1177 ч.1 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Суд, вважає, що в результаті вчинення злочину і спричинення тілесних ушкоджень відповідачем позивач зазнав фізичного болю та душевних страждань, було принижено його честь і гідність, що підтверджено вироком, тобто позивачу завдано моральної шкоди, яку суд оцінює в 3500 грн., які підлягають стягненню в його користь з відповідача.

Розмір завданої моральної шкоди суд оцінює в 3500 грн., які слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч.1,3,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, вважає, що подані позивачем рахунок - фактура від 18.12.2014р. на суму 333 грн. 13 коп. та квитанції про придбання медикаментів і лікарських засобів на суму 333 грн. 13 коп., а також довідка про перебування на лікуванні з 3 по 19 грудня 2014р., виписки з медичної карти стаціонарного хворого, консультаційний висновок спеціаліста , які датовані груднем 2014р. не є належними доказами завдання позивачу матеріальної шкоди відповідачем, оскільки вони віддалені в часі від події злочину яка мала місце 02.11.2014р., що підтверджується вироком, а крім того, відомості які містяться в даних документах не дають суду можливості зробити висновок, що дане лікування позивача спричинене діями відповідача, враховуючи ту обставину, що позивач визнав в судовому засіданні, що він хворів тривалий час задовго до події злочину внаслідок перенесеної раніше травми. Причинно-наслідковий зв"язок між завданням легких тілесних ушкоджень відповідачем і захворюваннями зазначеними в наданих позивачем медичних документах та відповідно понесеними витратами на лікування не встановлений виновком експертизи, про що суд роз"яснював позивачу в порядку ст. 10 ч.4 ЦПК України.

З вищенаведених підстав в решті позову слід відмовити.

На підставі викладеного та ст. 16 ЦК України та керуючись ст. 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 3500 (три тисячі п»ятсот) грн. моральної шкоди. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення чи отримання копії повного рішення, через Коломийський міськрайсуд.

Суддя Потятинник Ю. Р.