Номер провадження: 22-ц/785/4909/17
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, а також Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час невиконання посадових обов'язків у зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час невиконання посадових обов'язків у зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016р. його було поновлено на роботі на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографічно-геодезичних та картографічних робіт ОРФ ДП «ЦДЗК, однак поновлений на роботі він був лише 29.07.2016р. Крім того, зазначав, що керівництво ОРФ ДП «ЦДЗК» всіляко перешкоджало йому розпочати працювати, не забезпечило його всім необхідним, погрожувало йому, а 23.08.2016р. наказом №65-к йому оголосили догану за відсутність на робочому місці з 01.08.2016р. по 19.08.2016р. Того ж дня наказом №66-к він був звільнений за прогул а саме - за відсутність на робочому місці 19.08.2016р. більш ніж три години. Таким чином, як стверджував позивач, до нього одноразово було допущено два стягнення - догана та звільнення, що є порушенням ст.149 КЗпП.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним звільнення його з роботи, поновити його на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних, землеоціночних, топографічно-геодезичних та картографічних робіт ОРФ ДП «ЦДЗК», стягнути середній і заробіток за час невиконання посадових обов'язків у зв'язку з фактичною затримкою виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016р., оскільки до роботи він не був допущений з розрахунку 20 грн.09 коп. за годину роботи згідно штатного розпису за період з 27.07.2016 р. по 23.08.2016 р., що складає 3214 грн. 40коп.; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок його незаконного звільнення з 24.08.2016р. до дня його фактичного поновлення на роботі з розрахунку 20 грн.09 коп. за годину роботи згідно штатного розпису, що складає 160 грн.72 коп. за робочий день; покласти обов'язок покрити шкоду, заподіяну відповідачу у зв'язку з оплатою часу вимушеного прогулу з 29.04.2016р. по 26.07.2016 р. у розмірі 9579,52 грн. та з 27.07.2016 р. до дня поновлення позивача на роботі з розрахунку 20 грн.09 коп. за годину роботи згідно штатного розпису, що складає 160 грн.72 коп. за робочий день на директора ОСОБА_3, також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10020 грн., а також просив стягнути з відповідача кошти у розмірі 1% від суми позову, яка буде визначена за рішенням суду по іншим вимогам, оскільки відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій заборонено проводити виплати депозитних сум стягувачу у готівковій формі, а виплати проводяться тільки у безготівковій формі за рахунок фізичної особи і обслуговування такої операції здійснюється за рахунок отримувача у розмірі 1% від суми нарахування.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заявлені вимоги не визнав.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2017 року позов ОСОБА_2 до ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час невиконання посадових обов'язків у зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволений частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, землеоціночних, топографо- геодезичних та картографічних робіт Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру». Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час невиконання посадових обов'язків у зв'язку з фактичною затримкою виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним наказу про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за період з 27.07.2016 р. по 23.08.2016 р. в сумі 2850 грн. 21коп. Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 23 304 грн. 40коп. та 2000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущене негайне виконання судового рішення. Також стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь держави судовий збір. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Також не погоджуючись з рішенням суду ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, закрити провадження по справі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2, відповідно до наказу № 34-К від 18.05.2011 року був прийнятий на посаду інженера за сумісництвом до Одеської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру». Згідно з наказом № 52-к від 26.07.2011 року позивач був звільнений за власним бажанням та відповідно до наказу № 53-к від 01.08.2011 року прийнятий на посаду інженера відділу землевпорядних робіт. Наказом № 70-к від 12.04.2012 ОСОБА_2 переведений на посаду інженера 1 категорії відділу землеоціночних робіт, наказом № 70-К від 01.11.2013 року на посаду інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт.

Наказом № 37-К від 29.04.2016 року ОСОБА_2, інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт було звільнено з роботи 29 квітня 2016 року за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до п.3 ст.40, п.2 ст.147 КЗпП України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016р. позивача поновлено на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, земле-оціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт ДП Одеська регіональна філія «Центр державного земельного кадастру» та стягнуто на його на користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 9 579 гривень 52 копійки, 2000 гривень - в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с. 132-142).

Наказом ОРФ ДП «ЦДЗК» №61-к позивача поновлено на посаді інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт з 29.04.2016р. Цим же наказом визначено робоче місце ОСОБА_2, яке знаходиться в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (перший поверх, приміщення відгороджене металопластиковими перегородками) (а.с. 29).

В той же день ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом №61-к, про що свідчить його підпис на цьому наказі, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 29).

Згідно п.п.2.3, 2.10 посадової інструкції інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт, затвердженої начальником Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 01.12.2011р., з якою позивач ознайомлений 29.07.2016р., інженер першої категорії вивчає і аналізує документацію, надану замовником для її використання в процесі проведення землевпорядних робіт; забезпечує дотримання трудової дисципліни, норм виробітку та правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 27-28) .

Згідно з листом ПАТ «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» від 22 серпня 2016 року, який адресовано директору ОРФ «ЦДЗК» ОСОБА_3, в період з 01 серпня по 19 серпня 2016 року в приміщенні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (перший поверх, приміщення відгороджене металопластиковими перегородками) та орендується відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №2016-06-13, укладеного 31.05.2016р. між філією та ПАТ «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» ОСОБА_2 не перебував, ключ від приміщення у охоронця не витребувався.

З пояснень ОСОБА_2 від 23.08.2016р. , вбачається, що у період з 01 по 19 серпня 2016 року він не брав ключ від будки на вул. Космонавтів, 32, та не знаходився на своєму робочому місці зв'язку з тим, що нібито «робоче місце» не забезпечене умовами для виконання посадових інструкцій інженера 1-ї категорії та він не міг почати роботу, про що неодноразово повідомлявся директор та кожний день просив начальника відділу надати роботу і створити належні умови праці.

Наказом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» №65-к від 23 серпня 2016 року ОСОБА_2, інженеру 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, оголошено догану за порушення трудової дисципліни, що проявилося неправомірній відсутності працівника на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 (перший поверх, приміщення відгороджене металопластиковими перегородками), визначеному наказом від 29.07.2016р. №61-к, в період з 01.08.2016р. по 19.08.2016р.

Із вказаним наказом позивач був ознайомлений під розпис 23.08.2016р.

23.08.2016р. наказом Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» №66-к позивача було звільнено з роботи 23.08.2016р. у зв'язку з прогулом без поважних причин відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

Підставою такого звільнення стала відсутність ОСОБА_2, інженера 1 категорії відділу землевпорядних робіт управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт ОРФ ДП «ЦДЗК» 18.08.2016р. протягом 3-х год.15 хв. (з 9-ї год. 30 хв. до 12-ї год.45 хв.) в Одеській регіональній філії ДП «ЦДЗК», а саме ОСОБА_2 був відсутній і на своєму робочому місці.

Про що було складено акт від 18.08.2016р. за підписом заступника начальника управління землевпорядних, землеоціночних, топографо-геодезичних та картографічних робіт ОСОБА_4, провідного інженера ОСОБА_5 та провідного інженера ОСОБА_6

Вказане підтвердила і допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка підписала акт від 18.08.2016р. про відсутність позивача на своєму робочому місці 18.08.2016р.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2, в період з 9 по 13 годині, 18 серпня 2016 року, він знаходився на території підприємства в корпусах за адресою АДРЕСА_1, а також у путі між спорудами (а.с. 40).

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного керівника. В контексті даної правової норми право застосування дисциплінарного стягнення надається тому органу, який здійснює прийняття на роботу даного працівника. Згідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо з дня виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За правилами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно п.4 ст.40 Кодексу законів про працю трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що за відсутність на робочому місці з 01 по 19 серпня 2016 року до ОСОБА_2 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а за відсутність на робочому місці 18 серпня 2016 року, більш ніж 4-х годин до ОСОБА_2 було застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

За порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, але відповідачем по справі, до порушення, яке виразилося у відсутності на встановленому робочому місці з 01 серпня 2016 року по 19 серпня 2016 року було застосовано два дисциплінарних стягнень і догана і звільнення.

Представником відповідача в судове засідання надано копію наказу ОРФ ДП «ЦДЗК» №65/1-к від 23 серпня 2016р., яким скасовано наказ №65-к від 23.08.2016р. про оголошення ОСОБА_2 догани, оскільки наказ №65-к від 23.08.2016р. прийнятий з порушенням процедури накладення дисциплінарних стягнень, передбачених нормами трудового законодавства. Сторонами не заперечується, що із вказаним наказом позивача не було ознайомлено.

Судом першої інстанції обгрунтовано не було взято до уваги, з чим погоджується колегія суддів, наказ №65/1-к від 23 серпня 2016р., яким скасовано наказ №65-к від 23.08.2016р. про оголошення ОСОБА_2 догани.

Колегія суддів вважає такий висновок суду є правильним, з тих підстав, що позивача не було повідомлено про цей наказ, журнал, в якому було його зареєстровано розпочатий 04.01.2016р. , заповнений рукою начальника відділу кадрів ОСОБА_7, яка, згідно наказу №24-к була прийнята на роботу лише 05.04.2016р., тобто не мала права заповнювати вказаний журнал з 04.01.2016р.

Більш того, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_2 з приводу наказів про оголошення догани та про звільнення, при цьому пояснення про оголошення догани від ОСОБА_2 відбирають, вже після його звільнення (а.с. 39), що стверджує про те, що наказу про скасування догани, на той час не було.

Відповідно до заперечень від 09 листопада 2016 року, які долучені до матеріалів справи відповідачем зазначено, та підтверджено, що дійсно до ОСОБА_2 було застосовано два дісціплінарних стягнення, у вигляді догани та звільненя, при цьому в запереченнях у листопаді також не зазначається про скасування наказу про оголошення догани (а.с. 88).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

В зв'язку з наведеним, судом першої інстанції не був прийнятий наказ №65/1-к від 23 серпня 2016р., яким скасовано наказ №65-к від 23.08.2016р. про оголошення ОСОБА_2 догани, як належний та допустимий доказ.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується у повній мірі.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. З, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП правила та порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися гіри звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника. Проаналізувавши вищенаведену норму закону, суд прийшов до висновку, що при звільненні ОСОБА_2 не враховувалося ступінь тяжкості вчиненого проступку і чи має місце взагалі заподіяна позивачем шкода, не враховані і попередня робота позивача на протязі чотирьох років.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України незаконне звільнення являється для суду підставою для ухвалення рішення про поновлення на роботі і стягнення з відповідача на І користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що звільнення ОСОБА_2 було проведено незаконо, тому позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом було задоволено. Згідно наданого суду штатного розпису у розмірі погодинної тарифної ставки за умов 40 годинного робочого тижня, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2, становить - ( 20,09 гривень за годину х 40 х 4 тижні) 3214,40 гривні на місяць, час вимушеного прогулу складає 7 місяців та 5 робочих днів (з 24.08.2016 року по 31.03.2017 року), тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу у загальному розмірі - 23304,40 грн., з розрахунку за 7 місяців (3214,40 х7=22500,80) + 5 робочих днів (160,72 х 5= 803,60 гривень).

Судом також встановлено, що протиправною поведінкою відповідача, яка виразилася в необґрунтованому звільненні позивача, останньому завдана моральна шкода.

Після незаконного звільнення позивач нервував, переживав, звертався за консультаціями до юристів, вимушений звернутися з позовом до суду.

Всі ці обставини, свідчать про нехтування керівниками підприємства відповідача, трудовими правами працівника, що як наслідок завдало переживань, нервових потрясінь, ставило у скрутне становище його сім'ю, негативно вплинуло на її добробут. Така протиправна поведінка відповідача призвела до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагала від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. З цих підстав можна зробити висновок, що ОСОБА_2 завдана моральна шкода, розмір якої суд визначає у сумі 2000 гривень, яка відповідно до вимог статі 237-1 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки судом було встановлено, що виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі було затримано на 2 дні (рішення суду постановлено 26.07.2016р., а наказ про поновлення на роботі був виданий 29.07.2016р.), позивача фактично не було допущено до виконання роботи згідно з його посадовою інструкцією та не забезпечено його відповідними умовами праці з урахуванням виплаченої позивачу заробітної плати за серпень 2016р. в сумі 364,19грн., суд обгрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 27.07.2016р. по 23.08.2016р. в сумі 2850,21 грн. (160,72грн. за 1 день х 20 днів = 3214,40 грн. - 364,19 грн. = 2850,21грн.).

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, не приймаються судом до уваги, оскільки під час перевірки в апеляційному суді не знайшли свого підтвердження, також вони спростовуються матеріалами справи та наданими до суду доказами, як від позивача так і від відповідача, відповідно до ст.11 ЦПК України, тобто справа розглянута в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру»про те, що судом при винесенні рішення було допущено ряд порушень норм матеріального права, а саме, те, що судом не взято до уваги той факт, що позивача було звільнено відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України на підставі складеного акту про відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин та суд ставить під сумнів даний спосіб звільнення, так як є свідок ОСОБА_8, яка стверджує, що під час складання Акту, позивач був у її кабінеті, не приймаються судом до уваги, оскільки суд ухвалив рішення, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, що відповідає ст. 213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом був допущений до участі у справі представник, який 30 грудня 2016 року був звільнений, колегією суддів до уваги не приймається з тих підчстав, що відповідно до довіреністі, яка була видана на імя ОСОБА_9, та міститься в матеріалах справи, повноваження він мав до 30 червня 2017 року, а тому при звільненні представника, відповідач був зобов'язаний скасувати довіреність та направити копію до суду, в зв'язку з чим у суда, не було підстав, вважати що ОСОБА_10, який діяв за дорученням, вже не мав права представляти інтереси відповідача (а.с. 97).

Інші доводи апеляційних скарг також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг від апелянтів до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 30, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець