Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1971/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицький С. С.
Категорія 47 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1

секретаря

судового засідання ОСОБА_2

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Овруцького районного суду Житомирської бласті від 04 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,3214 га. біля будинку №6 по вул. Східній в м.Овруч Житомирської області, в тому числі: 0,10 га.- для обслуговування житлового будинку, та 0,2214 га.- для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що з моменту передачі його матері ОСОБА_4 в приватну власність земельної ділянки (з 15.11.1993 року), будучи співвласником будинку, він добросовісно та безперервно володіє, користується вказаною земельною ділянкою. Спірна земля розміщена біля належного йому на праві власності будинку і він обробляє її та користується нею. Будь-яких претензій йому та його покійній матері відповідач не предявляв і перешкод не чинив. Ніхто із сусідів не претендує на цю ділянку і спору за її межі не існує. Відповідно до ст.119 ЦК України особа, яка добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою протягом 15 років, але не має документів, які б свідчили наявність у неї прав на цю земельну ділянку, може звернутися до органу державної влади, органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Згідно з п.1 Прикінцевих Положень ЗК України, цей Кодекс набрав чинності з 01.01.2002 року. Як наслідок цього набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливо з 01.01.2017 року (це сплив 15-річного терміну після набрання чинності діючим Законом України). Тобто, позивач вважав, що він володіє земельною ділянкою площею 0,3214 га. більше 15 років, починаючи з 01.01.2002 року по теперішній час і має підстави для визнання за ним права на землю за набувальною давністю.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської бласті від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення та ухвалення нового по суті позовних вимог. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, судом порушені норми матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки рішенню Овруцького районного суду від 06.11.2013 року, яким йому було відмовлено в аналогічному позові. Підставою для відмови в позові було передчасне подання позову, оскільки, як зазначив суд, згідно з п.1 Прикінцевих положень ЗК України, що набрав чинності з 01.01.2002 року, набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю можливе з 01.01.2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №740270 ОСОБА_3 отримав у спадок після смерті матері 8/25 частин житлового будинку №6 з відповідними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с.Радчиці Овруцького району, по вул.Ващенка та відповідно до свідоцтва про право власності є власником вказаного житлового будинку в цілому(а.с.3-7).

Позивач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 січня 2012 року (а.с.17).

Рішенням №249 від 17.11.2011 року виконавчий комітет Овруцької міської ради оформив право власності на житловий будинок №6 по вул.Східній в м.Овруч за ОСОБА_3, оскільки 8/25 частини житлового будинку він отримав у спадщину, а 17/25 частин належать йому.

З архівного витягу рішення чотирнадцятої сесії ХХІ скликання Гладковицької сільської ради народних депутатів Овруцького району від 05.11.1993 року про передачу у власність присадибних ділянок, які знаходяться в особистому користуванні громадян, вбачається, що ОСОБА_4 матері позивача, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,30га. із них:0,25 га. для обслуговування житлового будинку та 0,05 га.- для ведення особистого підсобного господарства (а.с.8).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законних підстав для задоволення вимог позивача не було.

При цьому судом враховано, що згідно з абз.2 ч.1 ст. 344 ЦК набуття права на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом і має свою специфіку. Таким законом є ЗК (ст.119).

Відповідно до вказаної норми ЗК громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом, тобто відповідно до ст. 118 ЗК (у власність) і ст. 123 ЗК, Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161-ХІV «Про оренду землі» (в оренду).

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст.119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст.344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч.1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обовязкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Оскільки позивачем не доведено факт звернення до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому спірної земельної ділянки у власність чи користування для ведення особистого підсобного господарства за набувальною давністю, та про відмову у задоволенні такого клопотання, відсутні паідстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської бласті від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: