Апеляційний суд Житомирської області
Справа №275/271/15-ц Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С.
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г. С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря

судового засідання Ковальській Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, стягнення заборгованості за аліментами з урахуванням індексу інфляції, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 1-2 том 1). В обгрунтування вимог зазначила, що із 2011 року на її утриманні перебуває онук ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач. З 18 березня 2014 року вона призначена опікуном онука за рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року та апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року. Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року із відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4. Однак ОСОБА_2 з 2011 року і по час звернення до суду з даним позовом не сплачує аліменти, тому просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини за минулий час, з 18 березня 2011 року по 18 березня 2014 року, стягнути заборгованість за аліментами станом на 01 березня 2015 року в сумі 4 855 грн 50 коп. з урахуванням індексу інфляції в сумі 1 674 грн 48 коп. та неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 23 834 грн 50 коп., а всього на загальну суму 30 364 грн 48 коп.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічним позовом про звільнення від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_4 та передачу його батькові (а.с. 42-45 том 1). В обгрунтування вимог зазначив, що є батьком дитини, батьківських прав щодо дитини не позбавлений, бажає виховувати сина. Опікун не має умов для проживання та нормального розвитку дитини, перешкоджає його спілкуванню із сином та налаштовує дитину проти нього. Крім того ОСОБА_3 є інвалідом і сама потребує стороннього догляду, а тому належного виховання та забезпечення його синові остання надати не може. Виходячи із наведеного просив задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015 року зазначене рішення в частині відмови у позові ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки в розмірі 578,82 грн., в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.06.2016 року рішення першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відтак, предметом перегляду по даній справі є позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Броварської міської адміністрації Київської області, про звільнення від повноважень опікуна, передачу малолітньої дитини батькові.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_3 від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с 152-157 том 2).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким встановити їй дні відвідування онука другу та четверту середу місяця у присутності соціального працівника. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що вона є законним опікуном малолітнього ОСОБА_4 на підставі рішення суду, а його батько ОСОБА_2 не дає можливості брати участь у вихованні онука та спілкуванні з ним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та додатково пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її дочка ОСОБА_5 народила ще одну дитину - ОСОБА_6, який є братом ОСОБА_4, а тому вона вважає, що брати повинні проживати разом, перебувати під її опікою, отже підстав для звільнення її від повноважень опікуна над малолітнім ОСОБА_4 немає.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в апеляційному суді проти доводів апеляційної скарги заперечили, надавши усні пояснення та письмові заперечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 250 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦК України опіка припиняється у разі передачі малолітньої особи батькам (усиновлювачам).

Особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування (ст. 251 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч.1 ст.151 СК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчать записи у свідоцтві про народження дитини, витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини (а.с. 5, 6, 9 т.1).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 12 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково, позбавлено останнього батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини та призначено її опікуном малолітнього ОСОБА_4, оскільки мати дитини ОСОБА_5 також позбавлена батьківських прав заочним рішенням того ж суду від 16 жовтня 2013 року. У задоволенні зустрічного позову у цій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини відмовлено (а.с.10-12 т.1).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 14 жовтня 2014 року вказане рішення скасовано в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. У решті рішення суду залишено без змін (а.с. 13-15 том 1).

Під час судового розгляду даної справи, 28.01.2016 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 28.12.2015 року, яким залишено без змін рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 від повноважень опікуна та зобов'язання передати малолітнього ОСОБА_4 його батьку, виконано (а. с. 72 том 2).

Таким чином, починаючи із січня 2016 року і до теперішнього часу дитина проживає разом із батьком ОСОБА_2 у м. Бровари Київської області.

Розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надав належну оцінку поданим доказам.

Так, судом встановлено, що за адресою проживання ОСОБА_2 у малолітнього ОСОБА_4 є належні житлові умови, умови для відпочинку та навчання, що підтверджується актом обстеження умов проживання №325 від 29.09.2016 року (а.с. 105 т. 2), дитина зарахована до 2 класу Броварської ЗОШ 1-3 ступенів (а.с. 74 т. 2).

Крім того, згідно протоколу від 15.07.2016 року діагностично-консультаційної зустрічі головного спеціаліста служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області із малолітнім ОСОБА_4 встановлено, що дитина має стійкий емоційний зв'язок із батьком, який є для нього авторитетною фігурою, ОСОБА_4 категорично не хоче повертатись назад у с. Йосипівку та бажає жити тільки там, де живе його батько. Дитина проживає у батьківський родині, яка задовольняє всі його емоційні потреби. Батько ОСОБА_9 належно виконує всі батьківські обов'язки щодо виховання, утримання та створення належного сімейного оточення для дитини. Спеціаліст дійшов висновку, що враховуючи сімейну ситуацію ОСОБА_4, його емоційну прихильність до батька і його сім'ї, переміщення дитини або розлука з біологічним батьком нанесе дитині невиправних негативних психоемоційних наслідків (а.с. 129-130 т. 2).

Орган опіки та піклування Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області 14.12.2016р. за № 02-53/4058 надав висновок про припинення опіки ОСОБА_3 над малолітнім ОСОБА_4 та залишення дитини батькові ОСОБА_2 (а.с. 140 т. 2).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також допитав свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які пояснили, що ОСОБА_2, отримавши результати генетичної експертизи, яка підтвердила його батьківство, без вагань вирішив повернути сина та виховувати його. Коли ОСОБА_4 переїхав до батька, останній створив йому усі умови для проживання, навчання, розвитку, оточив його батьківською турботою та увагою. Окрім того ОСОБА_10 пояснила, що проживає з ОСОБА_2 однією сім»єю з 2011 року, власних дітей не має і не може мати, вона разом з чоловіком приділила велику увагу здоров'ю і навчанню дитину, оскільки дитина хворіла і відставала в розвитку, вказала, що ОСОБА_4 у їх сім»ї почувається життєрадісним та щасливим.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши фактичні обставини справи та правильно застосувавши норми матеріального права дійшов обґрунтованого висновку про припинення опіки ОСОБА_3 над малолітнім онуком ОСОБА_4 у зв'язку з передачею дитини батькові.

Суд також правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо передачі на виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 йому, як батькові, на час розгляду справи і ухвалення рішення є безпідставними, оскільки дитина передана батькові ще 28.01.2016 року і з того часу з ним проживає.

Доводи ОСОБА_3, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до того, що ОСОБА_2 перешкоджає їй бачитись з онуком, у зв'язку з чим вона просить встановити дні відвідувань онука.

Отже, такий зміст апеляційної скарги та прохання ОСОБА_3 про визначення днів побачень з онуком свідчать про те, що вона фактично визнала позов та погодилась з тим, що дитина проживатиме з батьком.

Усні пояснення ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції про те, що вона опікується також молодшою дитиною своєї дочки ОСОБА_5, а брати повинні проживати разом, на суть спору не впливають та не є підставою для скасування рішення суду.

ОСОБА_3 не надала жодних доказів на спростування висновків компетентних органів про доцільність передачі дитини на проживання разом з його батьком та припинення у зв'язку з цим опіки з її /ОСОБА_3./ боку над малолітнім онуком ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: