Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року справа № 542/1473/16-ц

провадження № 2/542/131/17

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Гавриленко Т.Г.,

при секретарі Янко Л.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася суду з позовною заявою до ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати.

Позов обґрунтовувала тим, що 20 вересня 2013 року вона влаштувалася на роботу до ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» на посаду пекаря і в подальшому працювала на підприємстві на різних посадах до вересня 2015 року. Тобто фактично була звільнена без видачі наказу, виплати заробітної платні та запису у трудовій книжці. Після звільнення їй стало відомо, що у трудовій книжці відсутній запис про те, що перебувала у трудових відносинах з підприємством.

Враховуючи, що було порушено її трудові права звернулася до суду за їх захистом, та прохала встановити факт її перебування у трудових відносинах із ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» з 20 вересня 2013 року по 01 жовтня 2015 року, та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 20 вересня 2013 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 59 446 грн., з яких нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за зазначений період.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, прохала задовольнити повністю. Суду пояснила, що приходила на підприємство виконувала різну роботу, зокрема приймала товар, пекла хліб, працювала у крамниці та інше. Заяву про прийняття її на роботу не писала, трудова книжка знаходилась у центрі зайнятості.

Представник позивачки в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомленим про судове засідання. В силу частини 2 статті 169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на його безпідставність, оскільки позивачка у трудових відносинах із підприємством не перебувала, жодної роботи не виконувала.

Заслухавши позивача та представника відповідача, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на думку позивачки ОСОБА_1 між нею та ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» 20.09.2013 року існували трудові відносини, вона працювала на посаді пекаря, комірника, бригадира хлібопекарської бригади, продавця магазину з заробітної платнею 700-1000 грн. щомісячно.

Однак, всупереч вимогам ст.60 ЦК України, позивачем ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_3, директор підприємства, та ОСОБА_4, пояснили, що позивачка на підприємстві ніколи не працювала, підприємство на той час взагалі не працювало та не здійснювало підприємницьку діяльність, ОСОБА_1 декілька разів приходила на територію хлібзаводу та намагалася влаштуватися на роботу, але їй повідомили, що вакантні посади відсутні.

Згідно до ст.21 КЗпП України, в редакції чинній на час спірних правовідносин, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, в редакції чинній на час спірних правовідносин, трудовий договір укладається, як правило в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; укладенні трудового договору в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні договору в письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім; при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 заяву про укладення трудового договору не писала, не вносилися такі записи і в її трудову книжку. Відсутні також докази фактичного допуску позивачки до роботи.

Як свідчать відомості які містяться у трудовій книжці ОСОБА_1 вона з 16.09.2013 року перебувала на обліку у Новосанжарському районному центрі зайнятості як безробітня та отримувала відповідну допомогу (а.с.86-89).

В матеріалах справи також не міститься будь-яких інших доказів того, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, зокрема, ознайомлення з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з посадовою інструкцією, документами, у яких обумовлено розмір щомісячної заробітної плати, визначено робоче місце тощо.

За таких обставин, у суду немає передбачених законом підстав вважати, що між сторонами укладався трудовий договір та задовольняти позовні вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заробітної плати, оскільки позивач, працюючи за її твердженням у відповідача з 20.09.2013 року, не оспорювала зазначені дії відповідача, а доводи про те, що вона виконувала для ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» певну роботу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки позивачем не доведено наявності між нею та відповідачем трудових відносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 24-1 КЗпП України суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовуОСОБА_1 до ТОВ «Новосанжарський хлібозавод «Дари України» про встановлення факту перебування в трудових відносинах, стягнення невиплаченої заробітної плати відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_5