Номер провадження: 22-ц/785/6525/17
Номер справи місцевого суду: 520/2035/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевська К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів досудового розслідування, за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року,

встановила:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним уточненим у березні місяці позовом, в якому остаточно просив стягнути на його користь з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3 000,00 грн..

ОСОБА_4 позовні вимоги обґрунтовував тим, що слідчим СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження по факту скоєння 13.11.2014 р. злочину відносно нього. Слідство триває поза розумні строки, а саме - 27 місяців.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2016 р. та від 10.02.2017 р. визнано протиправною бездіяльність слідчого.

Бездіяльністю слідчого, відвертим ігноруванням щодо належного проведення розслідування, не проведенням процесуальних дій, не прийняттям процесуальних рішень за його клопотаннями, йому завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, нервових стресів. З врахуванням ступеня бездіяльності слідчого, глибини душевних страждань вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди становить 3 000,00 грн..

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди - 3 000,00 грн..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 р. заява ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області від 12.06.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення залишена без задоволення.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні вважав необхідним апеляційну скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що неправомірність бездіяльності слідчих підтверджена ухвалами слідчих суддів. Неправомірною бездіяльністю слідчих йому завдано моральної шкоди. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області залучено до участі у справі як територіальний орган Державної казначейської служби України.

ГУНП в Одеській області письмових заперечень/пояснень на апеляційну скаргу не надало. Представника у судове засідання не направило. Про час і місце розгляду справи сповіщене належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заочне рішення суду першої інстанції в повній мірі вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про стягнення на користь ОСОБА_4 з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн., суд першої інстанції, керуючись ст. 1174 ЦК України, виходив з того, що СВ Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР № 0004695 від 14 листопада 2014 року, по якому ОСОБА_4 є потерпілим. Досудове слідство триває до теперішнього часу, у звязку з чим позивач неодноразово звертався до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого.Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2016 року, з врахуванням змін внесених рішенням апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2017 року, на користь ОСОБА_4 стягнуто відшкодування моральної шкоди.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року, 10 лютого 2017 року та 24 березня 2017 року, скарги позивача були задоволені. Визнано бездіяльність слідчого щодо не здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні протиправною.

Неправомірною бездіяльністю слідчих Уханову О.Ф. завдано моральної шкоди у вигляді душевних страждань, порушенні нормальних життєвих стосунків, додаткових зусиллях для поновлення порушеного права (а. с. 38 - 41).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про існування між сторонами правовідносин із завдання фізичній особі моральної шкоди незаконною бездіяльністю посадовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, необхідність стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 1174, 1176 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду в цій частині.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Слідчим Київського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 14 листопада 2014 року до ЄРДР № 0004695, за ознаками скоєння відносно ОСОБА_4 злочину передбаченого ст. 125 КК України (а. с .31).

На час розгляду справи судом досудове слідство триває.

Згідно вступної та резолютивної частин рішення апеляційного суду Одеської області від 21.03.2017 р. (а. с. 27) рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.11.2016 р. змінено в частині розміру стягнення моральної шкоди. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.. В решті рішення залишено без змін.

Повні рішення Київського районного суду м. Одеси та апеляційного суду Одеської області в матеріалах справи відсутні. Не надані вони і в апеляційному суді. Таким чином, обставини завдання моральної шкоди за цими рішеннями не відомі.

Ухвалами слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2016 року (а. с. 4 5), від 10 лютого 2017 року (а. с. 6) та від 24 березня 2017 року (а. с. 30) скарги ОСОБА_4 були задоволені. Визнано бездіяльність слідчих щодо не здійснення процесуальних дій за клопотаннями ОСОБА_4 протиправною.

Чинним законодавством чітко встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконною бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до яких така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

За встановлених обставин права ОСОБА_4 є порушеними і підлягають захисту. Тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки зазначаються в постанові Верховного Суду України від 22.06.2017 р., справа № 6-501цс17. Ці висновки Верховного Суду України повинні враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (ст. 360-7 ЦПК України).

Доводи апелянта про те, що ГУ ДКС України в Одеській області не може бути відповідачем по справі, ДКС України є окремою юридичною особою, несе самостійну юридичну відповідальність, але не притягнуто відповідачем по справі, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки управління було залучено до участі у справі у якості територіального органу Державної казначейської служби України. З управління кошти не стягнуто. Матеріалами справи підтверджено завдання моральної шкоди позивачу.

Разом з тим, не можна погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та формулюванням судом першої інстанції резолютивної частини рішення, а саме щодо «Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень».

Як вказувалося вище, відповідно до ст. 1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45 (далі - Порядок) передбачено, що він визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення грошей з єдиного казначейського рахунку є обґрунтованими.

Щодо необхідності зміни визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 16, 23, 1167 України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач у позові визначився і вказав, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях та нервових стресах (а. с. 2, 4-й абзац зверху). Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн., суд першої інстанції, у порушення ст. 11 ЦК України, виходив з того, що позивачу завдано моральну шкоду у вигляді порушених нормальних життєвих зв'язків, порушення його конституційного права на захист своїх інтересів, в зв'язку з бездіяльністю працівників правоохоронних органів (а. с. 41).

Визначаючи інший розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів враховує: 1) викладені в ухвалах слідчих суддів обставини; 2) характер допущених слідчими порушень; 3) глибину душевних страждань.

Враховуючи вищенаведене, вимоги щодо розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю слідчих, необхідно стягнути грошову суму в розмірі 1 000,00 грн., змінивши таким чином рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Доводи апелянта щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області є частково обґрунтованою, а тому є треба задовольнити частково.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального права, порушення норм процесуального права призвело до неправильного визначення розміру відшкодування моральної шкоди та формулювання абзацу другого резолютивної частини заочного рішення, колегія суддів вважає, що резолютивну частину заочного рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини заочного рішення в наступній редакції: «Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку».

В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 травня 2017 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з відкритого в Казначействі спеціального рахунку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3