Справа № 136/518/17 Провадження № 22-ц/772/1894/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Кучевського П.В., Панасюка О.С.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 29.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 31.01.2017 року в нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 13 860,76 грн., з них: 1 917,74 грн. заборгованість за кредитом, 10 806,79 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 636,23 грн. штраф (відсоткова складова).

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь із відповідача зазначену вище заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 29.02.2012 року станом на 31.01.2017 року в розмірі 3624 грн. 29 коп., з них: 1917,74 грн. - заборгованість за кредитом, 1706,55 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 418 грн. 37 коп.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог щодо процентів за користування кредитом та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В іншій частині заочне рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» просило залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заочне рішення суду в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що 29.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 01/2018 року.

Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с. 48-53).

Судом першої інстанції також установлено, що ОСОБА_2 припинив виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим станом на 31.01.2017 року в нього виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 13860,76 грн., з них: 1917,74 грн. заборгованість за кредитом, 10806,79 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 636,23 грн. штраф (відсоткова складова).

Задовольняючи позов в частині стягнення тіла кредиту та частково відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 1917,74 грн., ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також суд виходив з того, що з наданого позивачем розрахунку видно, що процентна ставка за користування кредитом була змінена в порядку визначеному Умовами та Правилами банківського обслуговування (пункт 1.1.3.2.3), а саме: 01.09.2014 року до 34,8 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %, однак в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу зміни процентної ставки за користування кредитом. Таким чином, оскільки зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку, відповідно до пункту 1.1.3.2.3 Умов та Правил банківського обслуговування, який згідно ч. 3 ст. 10561 ЦК України слід вважати нікчемним, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %, що становить 1706,55 грн.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Перевіряючи законність та обґрунтованість заочного рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що оскаржуване заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів та штрафу (фіксована складова) ґрунтуються на нормах матеріального права та матеріалах справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду в цих частинах, з якими погоджується також колегія суддів з огляду на наступне.

Як видно зі справи, збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» розміру процентної ставки за кредитним договором було здійснено в односторонньому порядку з порушенням ч. 3 ст. 1056-1 ЦПК України, а тому висновок суду про те, що стягненню підлягає заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %, що становить 1706,55 грн. є обґрунтованим.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір процентів, не взявши до уваги розяснення, викладені в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та положення п.п.1.1.3.2.3, 1.1.2.3, 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, які регулюють порядок внесення змін в діючі тарифи, судова колегія вважає необґрунтованими.

Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення Умови та Правила надання банківських послуг не містять.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.

Зокрема, відповідно до п.3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Сама по собі вказівка на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою, а тому судом першої інстанції вірно стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30,00 % річних.

В той же час, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу не відповідає вимогам закону, не вмотивоване та не обґрунтоване, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позивальником строків платежів по кожному із грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Враховуючи, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором не виконує належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 31.01.2017 року становить 3624,29 грн., з них: 1917,74 грн. - заборгованість за кредитом та 1706,55 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф (процентна складова), який становить 181,21 грн. (розрахунок 3624,29 х 5 % = 181,21).

Не може бути задоволена вимога позову в частині стягнення штрафу (фіксована складова), оскільки фіксована частина штрафу в розмірі 500 грн. (п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг) не відповідає положенню ч. 2 ст. 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобовязання.

Крім того, зі змісту ст. 549 ЦК України випливає, що поняття штрафу визначений у цій статті та порядок його обрахунку, є обовязковими для всіх учасників цивільних правовідносин і не може бути змінений та викладений на власний розсуд, оскільки в такому разі втрачається його суть, тобто він перестає бути видом забезпечення виконання зобовязання неустойкою в розумінні закону.

Ураховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення штрафу (процентна складова) за кредитним договором.

Зважаючи на те, що заочне рішення суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафу, відтак з урахуванням положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України, згідно якої якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, судова колегія вважає, що заочне рішення суду слід змінити також в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених частин вимог, що становить 439,28 грн. (розрахунок 1600 х 3805,50 : 13860,76 = 439,28), а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 483,21 (розрахунок 1760 х 3805,50 : 13860,76 = 483,21).

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року в частині відмови у стягненні штрафу - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» штраф (процентна складова) в розмірі 181 (сто вісімдесят одна) гривня 21 копійка.

В іншій частині позовних вимог про стягнення штрафу (процентна складова) та (фіксована частина) відмовити.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору за подання позову в розмірі 439 (чотириста тридцять девять) гривень 28 копійок.

В іншій частині заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.05.2017 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 483 (чотириста вісімдесят три) гривні 21 копійка.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис П. В. Кучевський

ОСОБА_3 Панасюк

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев