УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Трускавецький міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області, про визнання осіб такими, що втратили право на проживання та зняття їх з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами обох інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалені судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник подав касаційну скаргу на вказані судові рішення одночасно із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до вимог ст. 325 ЦПК України, касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Оскільки зі змісту заяви та матеріалів касаційної скарги вбачається, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради народних депутатів від 18 лютого 1986 року «Про надання квартири громадянці ОСОБА_4» позивачці по справі та членам її сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у м. Трускавці була надана квартира АДРЕСА_2.

Відповідно до актів комісії ОСББ «Дукат» від 03 травня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 02 грудня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на момент подання позову у квартирі АДРЕСА_1 не проживають.

Судами встановлено, що відповідачі перебувають у Республіці Італія на роботі і факт роботи відповідачів за кордоном підтверджується дозволом на проживання впродовж довгого періоду ОСОБА_4; дозволом на проживання для найманої праці ОСОБА_6, який дійсний до 04 квітня 2016 року; дозволом на проживання для найманої праці ОСОБА_7, який дійсний до 11 травня 2017 року.

За правилом ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку, що відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців, оскільки перебувають в Республіці Італія на роботі і факт роботи відповідачів за кордоном знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, тому за ними на підставі ст. 71 ЖК Української РСР зберігається жиле приміщення протягом усього часу виконання ними роботи за кордоном.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Трускавецький міський сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області, про визнання осіб такими, що втратили право на проживання та зняття їх з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 грудня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М. Фаловська