У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів: Євтушенко О.І., Карпенко С.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Путивльському районі Сумської області, третя особа - Слобідська сільська рада Буринського району Сумської області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Путивльському районі Сумської області на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Путивльському районі Сумської області про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, посилаючись на те, що їхній син - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час здійснення польоту гелікоптера Мі-8Т, який виконував завдання з пошуково-рятувального забезпечення польотів повітряних суден та евакуації постраждалих в рамках проведення антитерористичної операції. Встановлення даних фактів їм необхідно для отримання одноразової допомоги, передбаченої ч. 7 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Позивачі зазначали, що ОСОБА_8 до дня своєї смерті проживав з ними однією сім'єю та вів спільне господарство. Дохід їхнього сина складався із заробітної плати в розмірі 8 200,00 грн та пенсії в розмірі 2 489,63 грн, що значно перевищував їхній дохід, який складався із пенсії, а саме: пенсії ОСОБА_6 - 1 074,00 грн та пенсії ОСОБА_7 - 1 092,27 грн, тобто позивачі перебували на його утриманні.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2016 року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_8 до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживав та вів спільне господарство разом зі своїми батьками: ОСОБА_6 та ОСОБА_7, за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено факт, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували на утриманні свого сина ОСОБА_8 до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Васищеве Харківського району Харківської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Путивльському районі Сумської області звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що загиблий син позивачів ОСОБА_8 до дня його смерті постійно проживав зі своїми батьками та утримував їх.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є подружжям та батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 під час здійснення польоту гелікоптеру Мі-8Т, який виконував завдання з пошуково-рятувального забезпечення польотів повітряних суден та евакуації постраждалих в рамках проведення антитерористичної операції, в районі аеродрому «Чугуїв» сталась авіаційна подія, унаслідок якої члени екіпажу, в т.ч. ОСОБА_8, які знаходились на борту гелікоптеру, загинули у смт. Васищеве Харківського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

З 25 червня 2010 року ОСОБА_8 отримував пенсію за вислугою років, а починаючи з 13 січня 2012 року працював у Спеціальному авіаційному загоні оперативно-рятувальної служби цивільного захисту МНС України (далі - САЗ ОРСЦЗ ДСНС України) на посаді бортового інженера, про що свідчать відповідні записи у трудовій книжці та отримував заробітну плату середньомісячний розмір якої становить 8 383,53 грн.

Згідно довідок УПФ України в Буринському районі Сумської області від 26 серпня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримували пенсію за віком, яка станом на червень 2014 року складала: у ОСОБА_6 - 1 074,20 грн, у ОСОБА_7 - 1092,27 грн.

Статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) визначено, що страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

За змістом ст. 33 цього ж Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, зокрема, жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Отже особа, яка перебувала на утриманні потерпілого, у разі його смерті, має право на виплату одноразової допомоги.

Факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для призначення одноразової дороги може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі посилались на те, що вони проживали однією сім'єю та перебували на утримання свого сина, оскільки син допомагав їм по господарству, купував дороге обладнання, інструмент, матеріали, продукти харчування.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не з'ясували фактичні обставини по справі, що мають значення для правильного її вирішення, а саме чи утримання позивачів померлим сином булопостійним і основним джерелом засобів до існування, чи допомога надавалась постійно, а не носила разовий характер, а також не звернули уваги на те, що позивачі отримували пенсію, у зв'язку з чим не з'ясували, чи не була отримувана позивачами пенсія основним і постійним джерелом для їх існування.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Путивльському районі Сумської області задовольнити частково.

Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 09 березня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л. Ізмайлова

С.О.Карпенко

Г.І.Мостова