Справа № 161/8641/17
Провадження № 2/161/2867/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

02.06.2017 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивував тим, що 05.12.2014 ОСОБА_3 взяв в борг в ОСОБА_2 кошти в розмірі 10 000 дол. США на термін 8 місяців, з умовою сплати за користування коштами 3% місячних. В підтвердження взятих зобовязань відповідач склав розписку. Однак, ОСОБА_3 кошти не повернув та прострочив взяті зобовязання.

Окрім того, 20.03.2015 ОСОБА_3 взяв в борг в ОСОБА_2 кошти в розмірі 2 500 дол. США на термін 5 місяців, з умовою сплати за користування коштами 3% місячних. В підтвердження взятих зобовязань відповідач склав розписку. Однак, ОСОБА_3 кошти не повернув та прострочив взяті зобовязання.

Станом на день звернення з позовом до суду, сума боргу в гривневому еквіваленті становить 515 676 грн. за договором позики від 05.12.2014 та 117 079, 50 грн. за договором позики від 20.03.2015.

А тому, позивач просив суд стягнути з відповідача в свою користь суму боргу за наданими позиками в розмірі 515 676 грн. за договором позики від 05.12.2014 та борг в розмірі 117 079, 50 грн. за договором позики від 20.03.2015.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову визнав, не заперечував щодо його задоволення.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази в справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 05.12.2014 ОСОБА_3 взяв в борг в ОСОБА_2 кошти в розмірі 10 000 дол. США на термін 8 місяців, з умовою сплати за користування коштами 3% місячних.

Окрім того, 20.03.2015 ОСОБА_3 взяв в борг в ОСОБА_2 кошти в розмірі 2 500 дол. США на термін 5 місяців, з умовою сплати за користування коштами 3% місячних.

В підтвердження взятих зобовязань відповідач склав письмові розписки (а.с. 56).

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отримання відповідачем коштів за договором позики підтверджується особистою розпискою відповідача від 05.12.2014, 20.03.2015 (а.с. 56), в яких зазначено, що ОСОБА_3 отримав в борг кошти в розмірі 10 000 дол. США та 2 500 дол. США. Факт передачі суми позики позичальник ствердив своїм підписом.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки розписка підписана особисто відповідачем ОСОБА_3 суд дійшов висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув. Даний факт стверджується і визнанням позову відповідачем.

Виходячи з умов договору позики (боргової розписки), сума боргу відповідача перед позивачем складає 10 000 дол. США за позикою від 05.12.2014 та 2 500 дол. США за позикою від 20.03.2015.

Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане в гривнях.

Виходячи з розрахунку заборгованості проведеного позивачем, основна сума боргу відповідача перед позивачем складає 10 000 дол. США та 2 500 дол. США, що по курсу Національного банку України станом на день розрахунку заборгованості та предявлення позову до суду (01.06.2017 курс іноземної валюти по відношенню до гривні становить: 1 долар США=26,310335 грн.) становить 263 100 грн. та 67 775 грн.

А тому, вимога про стягнення суми боргу у визначеному гривневому еквіваленті підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про стягнення відсотків за користування коштами, то вони підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами наданих позик, сторони погодили між собою, що ОСОБА_2 надає позику ОСОБА_3 кошти в борг під умову 3 (три) % місячних.

Згідно викладеного в позовній заяві розрахунку заборгованості по процентах, до стягнення підлягає сума в розмірі 252 576 грн. за позикою від 05.12.2014 та 51 304,50 грн за позикою від 20.03.2015.

При визначенні розміру заборгованості по процентах, суд бере до уваги те, що поданий позивачем розрахунок відповідає дійсному розміру заборгованості, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що слід стягнути з ОСОБА_3 в користь позивача суму боргу за позиками від 05.12.2014 та 20.03.2015.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню відповідачем понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 154, 197, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 05.12.2014 в розмірі 263 100 (двісті шістдесят три тисячі сто) гривень, заборгованість по відсотках 252 576 (двісті пятдесят дві тисячі пятсот сімдесят шість) гривень, що в загальному становить 515 676 (пятсот п'ятнадцять шістсот сімдесят шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20.03.2015 в розмірі 65 775 (шістдесят пять тисяч сімсот сімдесят пять) гривень, заборгованість по відсотках 51 304 (пятдесят одну тисячу триста чотири) гривні 50 копійок, що в загальному становить 117 079 (сто сімнадцять тисяч сімдесят девять) гривень 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 6 327 (шість тисяч триста двадцять сім) гривень 55 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б.Плахтій