Справа № 520/8801/17
Провадження № 2/520/8427/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про втрату права користування відомчим приміщенням,
31 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням (кімнатою в будівлі санаторної частини) за адресою військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову посилається на те, що відповідачі на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 не перебувають, за місцем дислокації частини не мешкають, а від так втратили право користуватись нежитловим приміщенням військової частини.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.
В судовому засіданні представник позивача Військової частини № НОМЕР_1 Степанович Денис Геннадійович позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від них до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 , як юридична особа, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .
З довідки (витяг з будинкової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 21.07.2017 року №437 вбачається, що ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 зареєстровані за юридичною адресою АДРЕСА_1 в будинку, який належить Військовій частині НОМЕР_1 (Одеський прикордонний загін).
З довідки адміністрації Військової частини № НОМЕР_1 від 21.07.2017 року № 432 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний період не перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_1 та не рахується членом сім`ї військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, що колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший прапорщик ОСОБА_1 звільнений наказом начальника Одеського прикордонного загону (І категорії) Південного регіонального управління ДПС України (І категорії ) № 380 ос від 27.08.2013 року в запис Збройних Сил України за «ст.. 26,ч.6,п. «И» (через систематичне не виконання умов контракту військовослужбовцем) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виключено із списків особового складу 25.09.2013 року наказом начальника Одеського прикордонного загону № 436 ос від 25.09.2013 року.
В довідці № 1721/80 від 24.07.2017 року зазначається, що громадянин ОСОБА_1 в період проходження військової служби в Одеському прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ) був забезпечений відомчим приміщенням на склад сім`ї 3 особи, для тимчасового проживання на період проходження ним військової служби, яке не звільнив після закінчення служби.
Згідно довідки № 721/79 від 21.07.2017 року, виданої адміністрацією Військової частини № НОМЕР_1 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 складом сім`ї 3 особи (дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 ) не перебуває на квартирному обліку в одеському прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_1 ).
Актом обстеження факту проживання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 у відомчому приміщення військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 будівля колишньої частини : кімната № 9 встановлено, що ОСОБА_1 у вказаному приміщені не проживає декілька місяців, двері кімнати закриті.
Згідно розрахунку заборгованості по квартплаті та комунальним послугам колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 який проживав за адресою АДРЕСА_3 (медпункт) станом на 05.07.2017 року загальна сума боргу в період з 2013 року становить 20 530, 64 гривень.
Абзацом 7 ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІУ визначено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачена можливість громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зареєструвати місце проживання у військовій частині у разі надання документів, що підтверджують проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації.
А ст.7 цього Закону та ч.2 п.26 правил реєстрації місця проживання (затверджено ПКМ України № 207 від 02.03.2016 року) передбачає зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснене, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
В Інструктивному листі Міністерства Оборони України від 11.06.2004 №224/1424 та Міністерства Внутрішніх справ України від 17.00.2004 №6963/пв надано роз`яснення, що право військовослужбовців та членів їх сімей бути прописаними (зареєстрованими) за юридичною адресою військових частин здійснюється у виняткових випадках на підставі довідок військових частин про проходження військовослужбовцем служби та про те, що військовослужбовець не забезпечений житлом за місцем дислокації військової частини.
З наведеного вбачається, що реєстрація місця проживання або місця перебування особи є дією, що фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням. Отже, реєстрація особи за місцем її проживання є похідною від права особи користуватись житлом, тому питання реєстрації, зняття з реєстрації та її скасування не можуть бути окремим предметом спору, без вирішення питань про право особи користуватись
Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на території України за винятком обмежень, які встановлені ст.ст. 12 та 13 Закону. Відповідно до п. 2 ч.І ст. 12 Закону свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено: на територіях військових об`єктів. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону - вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: на територіях військових об`єктів. Військова частина НОМЕР_1 (її місце перебування разом з майном, яке перебуває в оперативному управлінні) відноситься до військових об`єктів.
Відповідно до ст.. 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» майно закріплене за центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органами Державної прикордонної служби України, її навчальними закладами, установами та організаціями, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління, до майна, зокрема, відносяться будинки та споруди.
Військова частина НОМЕР_1 , відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», є органом охорони державного кордону і входить до структури Державної прикордонної служби України.
Відповідно до п. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Пунктом 3 даної статті передбачений вичерпний перелік випадків відповідно до яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, проте жоден із яких не можливо віднести до відповідачів.
Отже, через те, що відповідач понад шість місяців не проживає у спірній квартирі, житловою площею не цікавиться його слід визнати такими, що втратив право користування жилим приміщенням.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
Також згідно Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 26.05.2001 року, розділ «Житлове право», пунктом 13 роз`яснено, що особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування найманим ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначені обставини свідчать, що відповідачі втратили право користуватись відомчим приміщенням Військової частини НОМЕР_1 та бути зареєстрованими за юридичною адресою частини, оскільки на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 не перебувають, не рахуються членом сім`ї військовослужбовця, за місцем дислокації частини не мешкають постійним (службовим) житлом не забезпечувались.
Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 12, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 2.2. та п. 3.1. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», ст.. 10, 15, 60, 118-119 ЦПК України,
Позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про втрату права користування відомчим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування службовим приміщенням (кімнатою в будівлі санітарної частини) за адресою Військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії даного рішення.
Суддя Куриленко О. М.