Справа № 158/867/16-ц Провадження № 22-ц/773/976/17 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В.В.
Категорія: 39 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря Черняк О. В.,

позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивачів ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_5 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7, про визнання недійсними заповіту, свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації.

Позов обгрунтовано тим, що 09.05.2015 року померла їхня тітка ОСОБА_8, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме, 1/4 частку житлового будинку № 40 по вул. Жовтневій в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області та земельну ділянку, яка розташована за тією ж адресою. Єдиними спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 за законом є позивачі, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак, їм було відмовлено, оскільки ОСОБА_8 за життя склала заповіт не на їх користь, у звязку з чим вони не являються спадкоємцями останньої. Зазначають, що згідно висновку ЛКК № 709 від 11.10.2013 року ОСОБА_8 потребувала постійного стороннього догляду, оскільки хворіла на генералізований атеросклероз з переважним ураженням коронарних судин головного мозку, є підстави вважати, що ОСОБА_8 в момент підписання нею заповіту, через стійкий розлад здоровя, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, при посвідченні заповіту було допущено порушення вимог законодавства щодо його посвідчення, а саме: оскаржуваний заповіт не містить ні даних про дату народження, ні даних про реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особи свідків, що дає підстави вважати про порушення змісту заповіту. На підставі викладеного, позивачі просять суд визнати недійсним заповіт складений ОСОБА_8, яка померла 09.05.2015 року, посвідчений 27.08.2014 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 та зареєстрований у спадковому реєстрі № 56464751; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_5 Ківерцівською державною нотаріальною конторою Волинської області 26.02.2016 року після смерті ОСОБА_8, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, вул. Жовтнева, 40, Ківерцівського району Волинської області; визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке вул. Жовтнева, 40, Ківерцівського району Волинської області за ОСОБА_5

Рішенням Ківецівського районного суду Волинської області від 02 червня 2017 року позов задоволено. Визнано недійсним заповіт складений ОСОБА_8, яка померла 09.05.2015 року, посвідчений 27.08.2014 року приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 та зареєстрований у спадковому реєстрі № 56464751. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_5 Ківерцівською державною нотаріальною конторою Волинської області 26.02.2016 року після смерті ОСОБА_8, яка померла 09.05.2015 року, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, вул. Жовтнева, 40, Ківерцівського району Волинської області; визнано недійсною та скасовано реєстрацію права власності на 1/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке вул. Жовтнева, 40, Ківерцівського району Волинської області за ОСОБА_5 Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просили її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник позивачів ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача не визнали та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін та їх представників, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що заповідач при посвідчені заповіту 27.08.2014 року за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції із наявних у матеріалах справи та досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що ОСОБА_8 померла 09.05.2015 року, що вбачається з свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 182014 від 16.12.2015 року (а.с. 7).

Згідно витягу з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки, довідки № 484 від 15.02.2016 року, виданих Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області, 1/4 частка житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, по вул. Жовтневій, 40, Ківерцівського району Волинської області та 1/4 частина земельної ділянки загальною площею 0,2608 га, яка розташована там же, значиться за померлою ОСОБА_8, яка померла 09.05.2015 року (а.с. 26-27).

Спадкоємцями майна ОСОБА_8 за законом є ОСОБА_2, ОСОБА_3, які належним чином звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті тітки ОСОБА_8, однак, згідно відповіді № 1347/02-14 від 24.11.2015 року позивачам розяснено, що із матеріалів спадкової справи, відкритої в Ківецівській державній нотаріальній конторі після померлої ОСОБА_8, убачається, що від її імені складений заповіт не на їхню користь. Відтак, позивачі не закликаються до спадщини та не являються спадкоємцями, згідно ст. 1241 ЦК України (а.с. 22).

Згідно заповітного розпорядження, посвідченого приватним нотаріусом Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7 від 27.08.2014 року, ОСОБА_8 заповіла належну їй на момент смерті 1/4 частку житлового будинку № 40 та земельну ділянку, що знаходяться в с. Прилуцьке, Ківерцівського району Волинської області по вул. Жовтневій ОСОБА_5, яка є дружиною брата позивачів і племінника спадкодавця ОСОБА_9 На прохання ОСОБА_8, з її слів, заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповідачу прочитаний в голос. Також, на особисте прохання спадкодавця в присутності нотаріуса та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заповіт підписаний ОСОБА_1 як такий, що повністю відповідає волевиявленню ОСОБА_8 (а.с. 40).

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції 02.08.2016 року приватний нотаріус ОСОБА_7 повідомила, що заповідачка ОСОБА_8 через тремтіння рук не могла написати відповідний текст, тому було залучено «рукоприкладчика» і двох свідків, яких запросили із фірми, яка орендує приміщення в офісі нотаріуса. Памятає, що спадкодавець приходила з родичкою, що текст заповіту читала їй вголос. Також зазначила, що під «поганим станом здоровя» вказаним у заповіті, мала на увазі тремтіння рук.

Свідки в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердили свою присутність при посвідченні заповіту.

Як убачається з матеріалів спадкової справи № 425/2015 після смерті ОСОБА_8, яка померла 09.05.2015 року, із заявою про прийняття спадщини за заповітом 23.11.2015 року звернулася ОСОБА_5, якій 26.02.2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Прилуцьке, вул. Жовтнева, 40, Ківерцівського району Волинської області (а.с. 58-88).

Згідно відповіді Територіального центру соціального обслуговування Ківерцівського району за № 39/01-04 від 17.02.2016 року на адвокатський запит, ОСОБА_8 зарахована до стаціонарного відділення постійного проживання с. Тростянець, згідно переліку документів в інтернаті установи. У територіальний центр звернулася ОСОБА_5 про влаштування ОСОБА_8 в стаціонарну установу, так як вона одинока і її немає кому доглядати, про що є підтверджуючі документи (акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_8 від 09.10.2013 року, заява від 14.10.2013 року). Згідно наказу директора територіального центру від 09.04.2014 року № 7 ОСОБА_8 відрахована зі стаціонарного відділення у звязку з відправленням в Ківерцівську ЦРЛ та зарахована на обслуговування, згідно наказу № 8 від 25.04.2014 року (а.с.28-30).

Також, згідно поданої заяви ОСОБА_5 від імені ОСОБА_8, остання перебувала у відпустці терміном 1 місяць (з 05.08.2014 року по 02.09.2014 року). На час відпустки ОСОБА_8 перебувала у ОСОБА_5, що не заперечили сторони.

Згідно висновку ЛКК № 709 від 11.10.2013 року ОСОБА_8 потребувала постійного стороннього догляду, оскільки хворіла на генералізований атеросклероз з переважним ураженням коронарних судин головного мозку (а.с. 20).

Свідок ОСОБА_12, лікар психіатр КЗ «Ківерцівське РТМО» у судовому засіданні показав суду, що оглядав ОСОБА_8 09.10.2013 року у своєму кабінеті і вважав що на той час остання на 90% була психічно здорова, однак зазначив, що вищевказаний огляд мав поверхневий характер. Пізніше 10.04.2014 року оглядав ОСОБА_8 у травматологічному відділенні районної лікарні, куди був викликаний персоналом у звязку з її неправильною поведінкою і зробив відповідний запис у медичній картці «атеросклеротична деменція наростає не так швидко…можливі погіршення стану», пояснивши це тим, що при атеросклеротичній деменції у людини зберігається ядро, вона знає хто вона, зберігаються основні навики, однак розумові здібності з часом падають.

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 59 проведеної у 2016 році, в період посвідчення заповіту 27.08.2014 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ймовірно, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.191-195).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статями 1233, 1235 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині - встановлюється на час відкриття спадщини. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Судом апеляційної інстанції досліджено історію хвороби 108 ОСОБА_8, яка велась Територіальним центром соціального обслуговування Ківерцівського району, з якої вбачається, що при поступленні в терцентр в жовтні 2013 року ОСОБА_8 пройшла медичне обстеження і зауваження щодо її здоровя, діагнозу лікарем психіатром не було поставлено, а вказано, що на обліку в психіатра не перебуває (а.с. 103, 104).

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час доглядав чоловік відповідача, який був її законним опікуном. Припинення догляду за ОСОБА_8 з боку відповідача та її сімї було викликано обєктивними причинами (народження дитини з вродженою вадою, тяжка травма чоловіка).

Позивачі в суді апеляційної інстанції не заперечили того, що близьких стосунків з ОСОБА_8 не підтримували, під час перебування в Територіальному центрі соціального обслуговування Ківерцівського району її не провідували.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції лікар стаціонарного відділення терцентру в с. Тростянець ОСОБА_13 вказала, що психічний стан ОСОБА_8 був нормальним для її віку, що за час перебування у відділенні терцентру цей стан і поведінка в принципі не мінялась, лише перед смертю стала більш спокійнішою, практично не вставала. Крім того повідомила, що є інфекціоністом за фахом і психіатричних навичок не має.

Експерт ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснив, що висновок «ймовірно» ОСОБА_8 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в висновку судово-психіатричної експертизи № 59 проведеної у 2016 році, в період посвідчення заповіту 27.08.2014 року, означає скоріше «так», ніж «ні».

Тобто, експертиза не дала категоричного висновку на поставлене питання, а у Постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року в справі № 6-9цс12 вказано, що підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Таким чином, посилання суду першої інстанції, як на підставу для задоволення позовних вимог, на висновок експертизи, яка не дала категоричного висновку на поставлене питання, є безпідставним, іншими належними та допустимими доказами неможливість ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час посвідчення заповіту не підтверджена, матеріали справи таких доказів не містять.

Посилання позивачів на недотримання форми заповіту, а саме відсутність конкретизуючи даних про ОСОБА_5 (особу, на користь якої складено заповіт), також не може бути підставою для задоволення позовних вимог в даній справі, оскільки відповідно до п. 6 ОСОБА_15 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом. Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. У даній справі судом не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення форми заповіту, передбаченої законом. Усіх зазначених вимог при складанні заповіту ОСОБА_8 нотаріусом було дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином висновки суду щодо неспроможності померлої ОСОБА_16 розуміти значення своїх дій та керувати ними не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_5 при подачі апеляційної скарги була звільнена судом від сплати судового збору у зв'язку з її важким матеріальним становищем, з позивачів в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1818 грн. 96 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 02 червня 2017 року в даній справі скасувати.

В позові ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Ківерцівського районного нотаріального округу Волинської області ОСОБА_7, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в дохід держави 1818,96 грн. (одну тисячу вісімсот вісімнадцять гривень 96 копійок) судового збору, з кожного по 909,48 грн. (дев'ятсот дев'ять гривень 48 копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді