АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ПАТ «СК «Країна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ПАТ «СК «Провідна» та просило стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 17 043,21 грн., з ПАТ «СК «Провідна» матеріальну шкоду в розмірі 49 500 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2017 провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Провідна» закрито.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2017 в задоволенні позовної заяви відмовлено.

Справа № 754/5184/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6669/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ПАТ «СК «Країна» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення, неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи суд першої інстанції безпідставно застосував строк позовної давності. Зазначив про наявність у позивача суб'єктивного права на захист.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що сплив строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2013 приблизно о 14:00 год. на 29 км автодороги Київ-Овруч в с. Лютіж Вишгородського р-ну Київської обл. сталась ДТП за участю автомобілів, марок «Dacia Logan», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1 та «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5, що спричинило пошкодження обох транспортних засобів (т. 1, а. с. 20-21). Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20.06.2013 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 173). Постановою Апеляційного суду Київської області від 10.01.2014 Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20.06.2013 залишено без змін (т. 1, а. с. 22). 12.12.2012 між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_5 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №36/ТЗ0008007, яким забезпечений транспортний засіб марки «Lexus», д.н.з. НОМЕР_2. За даним Договором страховик взяв на себе обов'язок в разі настання події, яка є страховим випадком, здійснити виплату страхового відшкодування, а страхувальник, в свою чергу зобов'язався дотримуватись умов договору страхування (а. с. 9-14). 21.05.2013 ОСОБА_5 звернувся із заявою до ПАТ «СК «Країна» про настання страхового випадку (а. с. 19).

ПАТ «СК «Країна» на підставі договору №36/ТЗ/0008007 добровільного страхування наземного транспорту(т. 1, а. с. 9-14), акту огляду транспортного засобу №1746Р (т. 1, а. с. 23-32), рахунку-фактури №РФ-4 від 14.06.2013 (т. 1, а. с. 33), рахунку-фактури №С-00044108 від 01.07.2013 (т. 1, а. с. 37), ремонтної калькуляції №28257/2 від 04.07.2013 (т. 1, а. с. 39), рахунку-фактури №С-00046956 від 28.08.2013 (т. 1, а. с. 45), рахунку-фактури №С-00047700 від 12.09.2013 (т. 1, а. с. 47), акту огляду транспортного засобу від 19.11.2013 (т. 1, а. с. 51), ремонтної калькуляції АА8686АА від 20.12.2013 (т. 1, а. с. 53), страхових актів №№36/28257/2.1.5.1, 36/28257/Д/2.1.5.1, 36/28257/Д1/2.1.5.1, 36/28257/Д2/2.1.5.1 (т. 1, а. с. 35, 41, 49, 55), платіжного доручення №1609 від 10.07.2013, №1840 від 08.08.2013, №1026 від 12.08.2013 та відомості до нього, №2464 від 01.11.2013, №110 від 03.02.2014 та відомості до нього (т. 1, а. с. 36, 42, 43, 50, 56) було здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_5 в загальному розмірі 133 086,41 грн.

Внаслідок чого, після сплати суми страхового відшкодування, відбулася заміна осіб у наявному зобов'язанні та до ПАТ «СК «Країна» перейшло право вимоги до особи відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи, що вина у скоєнні ДТП фактично лежить на двох водіях, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає.

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п'ятою ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У даному випадку до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник, який отримав страхове відшкодування, мав до особи, відповідальної за завдані збитки. В зв'язку з чим до ПАТ «СК «Країна» перейшло право вимоги у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на пропущення позивачем строку позовної давності, але з таким висновком колегія суддів погодитись не може .

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК).

Згідно з чч.4, 5 ст.267 ЦК сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У даному випадку, при суброгації перебіг строку позовної давності починається з моменту виникнення страхового випадку.

Матеріали справи свідчать, що вищевказана ДТП відбулась 18.05.2013, а з відповідним позовом ПАТ «СК «Країна» звернулося 14.04.2016, тобто в межах трирічного строку встановленого ст. 257 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо пропущення позивачем строків позовної давності.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів враховує наступне.

Згідност. 933 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що страхова компанія набуває право стягнути із заподіювача шкоду в порядку суброгації лише ту суму, яку вона сама сплатила страхувальнику. Доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Матеріали справи свідчать, що Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20.06.2013 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст. 124 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 173). Постановою Апеляційного суду Київської області від 10.01.2014 зазначену Постанову залишено без змін (т. 1, а. с. 22).

Ухвалюючи вищезгадану постанову апеляційний суд зазначив, що за відсутністю слідової інформації, яка б вказувала про траєкторію руху вищезгаданих транспортних засобів до зіткнення неможливо встановити, а ні вину ОСОБА_5, а ні вину ОСОБА_1 у скоєнні вищезгаданої ДТП.

Внаслідок наведених обставин, та враховуючи, що кожний із учасників зазначеної події порушив ПДР, колегія суддів приходить до висновку, що ступінь вини кожного водія дорівнює 50 %.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ «СК «Країна» на підставі договору №36/ТЗ/0008007 добровільного страхування наземного транспорту здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_5 в загальному розмірі 133 086,41 грн.,

Разом з тим, враховуючи ступінь вини кожного водія, розмір такого відшкодування становить лише 66 543,21 грн. (133 086,41 грн. х 50%).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Провідна» відповідно до полісу №АВ/8746706 (т. 1, а. с. 65).

Згідно полісу страхування страхова сума визначена у розмірі 50 000 грн., франшиза 500 грн. Сума відшкодування, яка може бути отримана ПАТ «СК «Країна» від ПАТ «Страхова компанія «Провідна» - 49 500 грн. (50000-500).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 зобов'язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яке ПАТ «Страхова компанія «Провідна» зобов'язана відшкодувати Позивачу в розмірі 17 043,21 грн. (66 543,21 -49 500).

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов невірних висновків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, якщо висновки суду не відповідають обставинам справи.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України на користь страхової компанії підлягають стягненню з відповідача судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 2 893,80 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-318 ЦК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» матеріальну шкоду в розмірі 17 043,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судовий збір в розмірі 2 893,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк