АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

за участю: позивачки ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дітей.

Посилалася на те, що на її утриманні знаходяться неповнолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2015 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до їхнього повноліття.

У зв'язку із внесенням змін до Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів і збільшився мінімальний розмір аліментів на дитину, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки всіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

№ 22ц/794/1254/17 р. Головуючий у 1 інстанції Ляху Г.О.

Категорія 50 Доповідач Кулянда М.І.

Просила також суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь додаткові витрати на утримання дітей : 3 533 гривні - проживання протягом 14 днів в с. Затока Бєлгород-Дністровського району Одеської області однієї дитини; 305 гривень 34 коп. - проїзд в обидва боки на потязі Чернівці - Одеса; 565 гривень 58 коп. - вартість медикаментів першої необхідності.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає, що судом винесено необґрунтоване і незаконне рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою, всупереч ст. 192 СК України, не надано суду доказів щодо поліпшення матеріального стану відповідача, посилаючись як на підставу збільшення розміру аліментів на дітей внесення змін до законодавства, в частині мінімального розміру на дитину.

Судом встановлено, що рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 вересня 2015 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Аналогічне роз'яснення міститься у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю батьків, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них і в інших випадках передбачених цим Кодексом.

Тобто закон надає право платнику аліментів або стягувачу звернутися до суду про зменшення або збільшення розміру аліментів, що визначені рішенням суду. Підставами для цього є зміна матеріального або сімейного стану сторін, погіршення або поліпшення стану їх здоров'я, а також в інших випадках, передбачених цих Кодексом, і відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України сторони повинні довести суду наявність цих обставин, подавши відповідні докази.

Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дітей, позивачка як підставу про збільшення розміру аліментів вказувала на те, що з часу призначення їй аліментів внесено зміни в законодавство, в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Проте позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту зміни її матеріального стану та докази щодо поліпшення матеріального становища відповідача.

Посилання позивачки на зміни в законодавстві в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого судового рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено, що судам необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитиною не є підставою для перегляду постановлених судових рішень про їх стягнення.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши позивачці в задоволенні позову в частині збільшення розміру аліментів.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат, то підстави для його скасування відсутні.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-1489цс17

Позивачкою не надано доказів того, що діти проходили лікування у серпні 2017 року, на морі та таке лікування було рекомендовано їм відповідною лікарською установою.

Щодо вартості проживання дітей під час відпочинку, на морі, позивачка надала витяг з мережі інтернет про рекламну вартість такого проживання на одну дитину в сумі 3 533 гривень. Однак, позивачка не надала суду доказів того, що нею реально були понесені витрати на проживання дітей.

Щодо придбання продуктів харчування та медикаментів першої необхідності, то указані витрати у спірному випадку не відносяться до таких, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей).

В квитанціях на придбання ліків, які знаходяться в матеріалах справи не зазначено, які саме ліки було придбано для дітей, відсутній лист призначення лікування лікаря, до якого позивачка зверталася в період придбання ліків за даними квитанціями.

Надуманими є доводи апелянта про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 185 СК України, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи діти сторін перебувають на обліку в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новоселицького району» з діагнозом - хронічний рецидивний бронхіт. У зв'язку з хронічним захворюванням дітям рекомендовано санаторно- курортне лікування (в умовах нагляду та лікування лікарів).

Позивачка, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надала доказів того, що у вказаний період діти проходили лікування, на морі і таке лікування було рекомендовано їм лікарською установою.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що під час винесення рішення судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи та як наслідок висновок суду не відповідає обставинам справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді О.О.Одинак

Н.Ю. Половінкіна