Справа № 591/4995/17
Провадження № 2/591/2484/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Сітало Я.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимори мотивує тим, що 24 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №ML-С00/514/2008, відповідно до якого позичальник отримав кредит в розмірі 51450 доларів США зі сплатою відсотків в строк та на умовах, що передбачені кредитним договором. На забезпечення виконання кредитного договору 24 липня 2008 року було укладено Договір іпотеки (майна порука) №PML C00/514/2008 між ЗАТ "ОТП Банк" та відповідачами. Позичальник своїх зобовязань за кредитним договором не виконав у звязку з чим, ТОВ «ОТП Факторинг» звернулося до суду та рішення суду від 02 березня 2016 року з ОСОБА_3 була стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 050625,97 грн. Тому просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором шляхом надання йому права продажу вказаної квартири будь-якому покупцеві з наданням усіх прав продавця, а також передати предмет іпотеки йому в управління на період реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Представник позивача позов підтримав та пояснив, що з позовом до позичальника вони звернулися 01.12.2014 року до закінчення строку дії договору За судовим рішенням стягнута уся заборгованість, як строкова , так й прострочена.

Відповідач ОСОБА_1 позов заперечила та пояснила, що кредит брався її чоловіком та ОСОБА_3 для придбання автомобіля. В даний час вони та ОСОБА_2 розлучилися. Поки вона була у шлюбі з ОСОБА_2, вони сплачували кредит. Після розірвання шлюбу, позичальник та її колишній чоловік перестали платити кредит. Пояснила, що погашення боргу за рахунок квартири порушить права її дитини.

Інший відповідач та 3-я особа до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися за зареєстрованим місцем проживання.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду докази, суд вважає позов не обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що 24 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №ML-С00/514/2008, до якого сторонами в наступному були укладені додаткові договори: 12.05.2009 р., 24.11.2009 р. (надалі - Кредитний договір 1).

Відповідно до умов Кредитного договору 1 (п. 2 частини 1 та п. 1.1. частини 2) Банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 51450 дол. США, що підтверджується кредитною заявкою Позичальника від 24.07.2008 р.

В свою чергу, відповідно до п. 1.1. частини 2 Кредитного договору 1, ОСОБА_3 прийняв на себе зобов'язання належним чином повернути суму отриманого кредиту, сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати всі інші зобов'язання, які визначені в Кредитному договорі.

Крім того на забезпечення виконання кредитного договору 24 липня 2008 року було укладено Договір іпотеки (майна порука) №PML C00/514/2008 між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, для забезпечення повного і своєчасного виконання ОСОБА_3 його боргових зобовязань.

Відповідно до умов Додаткового договору від 24.11.2009 р. (п. 2.1.3.1) до Кредитного договору було встановлено наступний порядок виконання Позичальником зобов'язань: повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів буде здійснюватись шляхом сплати Позичальником Ануїтетних платежів у розмірі, строки та з періодичністю, що визначені у Графіку платежів, який є невід'ємною частиною Додаткового договору.

Згідно з умовами договору факторингу б/н від «30» вересня 2013 року (п. 12 Додатку № 1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю) Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором .

У звязку з укладенням вказаного договору до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_3 за Кредитним договором .

В порушення умов Кредитного договору ОСОБА_3 не повертає відповідні частини кредиту у розмірах та в строки, що встановлені договором.

Станом на 06.11.2014 року заборгованість по Кредитному договору складає 48 606,95 дол. США, що еквівалентно 656 048 грн. 59 коп) та 2 394 577 грн. 38 коп., а всього в гривневому еквіваленті 3 050 625 грн. 97 коп. в тому числі:

- 45 832,93 дол. США, що еквівалентно 618 607 грн. 61 коп. - залишок заборгованості за кредитом;

- 2 774,02 дол. США, що еквівалентно 37 440 грн. 98 коп. - несплачені відсотки за користування кредитом;

- 2 394 577 грн. 38 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язань; (При розрахунку гривневого еквіваленту використано офіційний курс НБУ станом на дату розрахунку заборгованості 06.11.2014 р., що становить 1 дол. США = 13,497012 грн.)

Наведені вище висновки суду підтверджуються копією Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 02 березня 2016 року у справі за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості (а.с. 8-9) та копією виконавчого листа виданого у вказаній справі (а.с. 10)

З вказаного судового рішення вбачається, що уся заборгованість у розмірі 3 050 625,97 грн. була стягнута судом з ОСОБА_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були залучені судом до справи в якості співвідповідачів за клопотанням ОСОБА_3 та вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_5 під час розгляду наведеної справи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не заявляв.

Як вже було встановлено судом, на забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору від 24 липня 2008 року, в цей же день між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки (майна порука) №PML C00/514/2008 відповідно до якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_2, яка належить відповідачам на праві спільної приватної власності. (а.с. 18-19))

Відповідно до умов кредитного договору (а.с. 12-15) визначено, що кредит надається позичальнику на строк до 24 липня 2023 року, а Договором іпотеки (майнова порука) не визначений строк дії договору. Пунктом 9. 1 Договору іпотеки визначено термін його дії до виконання позичальником боргових зобовязань.

З тексту Договору іпотеки, який укладений письмовій формі та нотаріально посвідчений, також вбачається, що вказаний договір має іпотечне застереження (п. 6.4), яким визначено права іпотеко держателя на позасудове врегулювання шляхом самостійного продажу від власного імені предмету іпотеки.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 36 цього Закону договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року, № 6-1219цс16 від 14 вересня 2016 року, № 6-1685цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1243цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-504цс16 від 12 жовтня 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

У даному випадку встановлено, що умови кредитного договору позичальник не виконував, кредит не погасив, в звязку з чим утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на укладення від імені банку договору купівлі-продажу іпотечного майна.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За наведених обставин відсутні підстави для задоволення позову, оскільки право позивача в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги як іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки не було порушено.

Будь-яких доказів, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, а саме існування перешкод в реалізації банком у позасудовому порядку відповідного застереження в іпотечному договорі суду надано не було, а відтак у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя