АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

представника позивача Гузієнка Я.М.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року за заявою Національного банку України про вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом Національного банку України до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року Національний банку України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2017 в загальній сумі 2 000 141 935,64 грн. та судовий збір у розмірі 30 002 129,04 грн.

Також у квітні 2017 року Національний банку України подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_3

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2017 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Національний банк України просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відсутні докази на підтвердження достатності майна відповідача на забезпечення виконання основного зобов'язання. Зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову створює реальну загрозу невиконання рішення суду у зв'язку з недостатністю майна боржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Справа № 757/2229/17-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10491/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

З таким висновком суду колегія суддів повністю погодитись не може.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що у квітні 2017 року Національний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2017 в загальній сумі 2 000 141 935,64 грн. та судовий збір у розмірі 30 002 129,04 грн. (а. с. 3-8). Також у квітні 2017 року Національний банк України подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (а. с. 11-15). Зазначив, що відповідач має зобов'язання перед позивачем та відсутність дій останнього щодо їх виконання у добровільному порядку, а тому є реальні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, у спосіб накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Зі змісту пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог може бути застосований судом не в будь-якому випадку, а лише при існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що Національний банк України звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором №12/09/5 від 13.05.2017 в загальній сумі 2 000 141 935,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду, заявник належним чином вказав причини, у зв'язку із якими необхідно вжити заходи забезпечення позову та обґрунтував існуванням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, на вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не дослідив предмет спору, не з'ясував, чи вартість всього майна божника перевищує суму заборгованості заявлену в позовних вимогах, а тому дійшов передчасного висновку про не співмірність заявленого позивачем способу забезпечення позову.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 311, 312, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року скасувати, а питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк