Номер провадження: 22-ц/785/6892/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої Гірняк Л.А.

суддів: Кононенко Н.А., Цюри Т.В.

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, який вподальшому уточнив, до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», та згідно останньої редакції від 20.04.2017 року просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 695 гривень 95 копійок та моральну шкоду в сумі 8000 гривень.

Свій позов обґрунтовує тим, що 25.03.2013 року ОСОБА_3, при виконанні своїх службових обовязків, а саме при переоформленні пенсійної картки шляхом обману та без відома позивача, оформила на його імя кредитну картку за № 221543. На руки позивач цю картку не отримував та про її існування навіть не здогадувався. З метою заволодіння та з корисливих мотивів, без відома позивача, на робочому місці вона проводила по цій картці фінансові операції та шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 3332 грн., які використала у власних цілях. Вподальшому, у відношенні ОСОБА_3, було відкрите кримінальне провадження та 15 квітня 2016 року Роздільнянським районним судом Одеської області був винесений вирок, яким ОСОБА_3 (працівника Регіонального відділення Південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк», відділення смт «Лиманське») було визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190 ч. 1 ст.191 КК України. По даній справі позивач був визнаний потерпілим внаслідок шахрайських дій працівника банку ОСОБА_3

На виконання правочину (договір № SАМDN5309 від 13.03.2013р оку), укладеного шляхом обману (шахрайства) після винесення рішення суду по кримінальній справі № 511/2828/15-к відповідач списав кошти з пенсійної банківської картки позивача № 511124 у розмірі 1068,14грн., то відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України позивач вважає, що відповідач повинен повернути 2 136,28 гривень.

Враховуючи, що в процесі розгляду справи банк повернув позивачу суму у розмірі 1440,33 грн. залишок складає 695,95 грн. 95 коп.

Крім того, позивач стверджує, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 8 000 гривень.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 05 липня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ „ПриватБанк на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05 липня 2017 року змінити в частині стягнення моральної шкоди та відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема на недоведеність позивачем у завданні збоку відповідача йому моральної шкоди.

Таким чином, рішення першої інстанції переглядається лише в частині стягнення моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення першої інстанції є вірним, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 згідно наказів № N Э.DN-ПП-2012-242 від 25.04.2012, № N Э.DN-ПП-2013-440 від 02.08.2013, та № N Э.DN-ПП-2-14-15530 від 18.04.2014 року відділення трудових ресурсів «Приват банку», перебувала на посаді касира-операціоніста Регіонального відділення південного ГРУ ПАТ КБ «Приват банк» у відділенні смт. Лиманське.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 15 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.1 ст.191 КК України.

Цим же вироком було встановлено, що ОСОБА_3 25 березня 2013 року шляхом обману ОСОБА_4 отримала доступ до кредитної картки №221543 оформленої на імя останнього та в подальшому, перебуваючи на робочому місці, в приміщенні відділення ПАТ КБ «Приват банк», розташованому в смт. Лиманське, Роздільнянського району, Одеської області, в період часу з 25.03.2013 року по 18.08.2014 року, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів без відома ОСОБА_4 проводила фінансово-кредитні операції по кредитній картці №221543 та шляхом вилучення грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_4, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в сумі 3332 гривні, які використала у власних цілях.

Висновком Служби Безпеки України від 15.11.2016 року референс договору SAMDN5309 від 13.03.2013 року на імя ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) визнано шахрайським (а.с.55-58).

В своїх запереченнях ПАТ КБ „ПриватБанк визнав, що договір SAMDN5309 від 13.03.2013 року був укладений шляхом обману (шахрайства) колишнім співробітником банку, та боргових зобовязань з боку ОСОБА_2 перед банком не має.

Згідно довідки ПАТ КБ „ПриватБанк від 06.03.2017 року у ОСОБА_2 станом на 06.03.2017 року не має заборгованості перед ПАТ КБ „ПриватБанк (а.с.74).

Як зазначає відповідач та не заперечує позивач, 28.03.2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк повернув ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1439, 38 грн., які раніше були списані на погашення кредиту, укладеного шахрайським шляхом.

Враховуючи положення ч.2 ст.230 ЦК України та п.20 Постанови Пленуму ВС України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 року суд першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 695, 95 грн. відмовив.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно п.9 9. вищезазначеного пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обовязків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.130, 132-134 КЗпП).

За п. 7 Постанови за змістом ст.440-1 ЦК (в редакції 1963 року) та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст.23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобовязань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію ЗУ „Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи та норми закону є підстави вважати, що внаслідок неправомірних дій відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду, яка полягає, зокрема в тому, що працівник банку шахрайським способом оформив на його імя кредитну картку, на адресу позивача відповідачем неодноразово надсилалися листи з попередженнями повернути неіснуючий борг, на усні та письмові звернення позивача щодо врегулювання даної ситуації Банк не реагував, позивач вимушений був весь цей час доказувати свою невинуватість.

Враховуючи вік позивача, характер шкоди, душевні страждання, суд першої інстанції вірно визначив моральну шкоду в сумі 1000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія,

У ХВ А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: Н..ОСОБА_5

ОСОБА_6