РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2102/16-ц

пр. № 2/759/403/17

04 липня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у лютому 2016 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 06.12.2006 р. між її довірителькою та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/1179/74/1104, відповідно до умов якого, позивачці були надані кредитні кошти в розмірі 88 935,00 доларів США строком до 06.12.2026 р. зі сплатою по процентній ставці 15,25 % річних. З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань за Договором, 06.12.2006 р. між відповідачем та позивачкою був укладений договір іпотеки предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1. Також, 25.09.2007 р. між Банком та третьою особою ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача вважає, що під час укладання кредитного договору Банком жодної переддоговірної роботи з позивачем проведено не було, що призвело до його невигідного становища при укладенні вказаного договору. Також, відповідачем не було повідомлено письмово позивача про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, що призвело до укладення між сторонами кредитного договору на невигідних для позивачки умовах. Таким чином, Банк не надав повної інформації про умови кредитування, в тому числі, вартості кредиту, а тому представник позивачки вважає, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу недобросовісності, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків та погіршує становище позивачки, а тому вказаний договір має бути визнаний недійсним.

Також, представник позивачки зазначає, що в порядку ч. 2 ст. 548 ЦК України, у зв'язку з недійсністю основного зобов'язання мають бути визнанні недійсними Договори іпотеки від 06.12.2006 р. та від 25.09.2007 р.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити, як необґрунтований та такий, суперечить вимогам чинного законодавства, надавши суду письмові заперечення (т. 1 а.с. 175-178).

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справ повідомлявся судом належним чином, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 06.12.2006 р. між відповідачем ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/1179/74/1104, відповідно до умов якого, позивачці були надані кредитні кошти в розмірі 88 935,00 доларів США строком до 06.12.2026 р. зі сплатою по процентній ставці 15,25 % річних (т. 1 а.с. 23-31).

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, позивачка ОСОБА_1 зобов'язалась щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків за фактичне використання кредитних коштів.

Також, відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися згідно графіку погашення кредиту та відсотків.

Так, відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору, підписаного власноручно позивачкою ОСОБА_1 між сторонами погоджений графік погашення кредиту та відсотків, а саме: щомісячно до 15 числа кожного місяця в сторону його зменшення із зазначенням сукупної вартості кредиту в розмірі та встановлення щомісячної суми до сплати, яка становить 1 187,55 доларів США.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 власноручно заповнювала 05.12.2006 р. заяву-анкету позичальника де особисто зазначила бажану суму отримання кредиту та валюту даного кредиту (т. 1 а.с. 179-185).

Також, 05.12.2006 р. позивачка ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила, що ознайомлена у письмовій формі з кредитним умовами, зокрема: мета, для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання послуг, з валютними ризиками, при отриманні кредиту в іноземній валюті, зміст умов кредитування зрозумілий (т. 1 а.с. 186).

Встановлено, що в подальшому з позивачкою були укладені Додаткові угоди, та відповідно до останньої укладеної угоди від 23.05.2014 р. процента ставка змінена до 13,00 % річних, одночасно сторони домовились викласти в новій редакції Графік повернення кредиту та сплати інших платежів, розрахунок вартості кредиту, який становить 147 241,04 доларів США (сукупна вартість кредиту) (т. 1 а.с. 189, 190-194).

Відповідно до п. 3 вказаної вище Додаткової угоди від 23.05.2014 р., умови цієї угоди позичальнику ОСОБА_1 зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими.

В судовому засіданні не встановлено наявність будь-яких застережень та/або заперечень позивачки ОСОБА_1 під час укладання та підписання останньою Кредитного договору та в подальшому Додаткових угод.

Таким чином, в судовому засіданні в повному обсязі спростовано посилання позивачки та її представника в обґрунтування позовних вимог що спірний кредитний договір укладений з порушенням норм чинного законодавства, що призводить до погіршення становища позивачки, а саме: спростовано, що відповідачем не було повідомлено письмово позивачку про переваги та недоліки запропонованих схем кредитування, ненадання повної інформації про умови кредитування, в тому числі, вартості кредиту, несправедливість умов кредитування.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Тобто, позивачка ОСОБА_1 своїм підписом у Кредитному договорі, додаткових угодах та інших супроводжувальних документах засвідчила свій намір в укладанні цих договорів, своє добровільне волевиявлення, яке відповідало її волі, повне розуміння своїх прав та обов'язків, в зв'язку з чим суд вважає, що остання була обізнана щодо умов виконання своїх зобов'язань перед Банком, усвідомлювала їх правові наслідки, обсяг своєї відповідальності та заперечень не мала, у зв'язку з чим судом не встановлено підстав визнання Кредитного договору № 014/1179/74/1104 від 06.12.2017 р. недійсним з моменту його укладення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при укладанні кредитного договору між сторонами, останні узгодили між собою всі істотні умови договору.

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання кредитного договору недійсним, відповідно, відсутні підстави визнання недійсними, в порядку ч. 2 ст. 548 ЦК України Договорів іпотеки від 06.12.2006 р. та від 25.09.2007 р. (т. 1 а.с. 32-35, 36-39).

Також, суд відмовляючи у позові виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки представником відповідача зроблена заява про застосування строку позовної давності, при цьому, представник позивачки не звертався до суду з заявою про поновлення цього строку з належним обґрунтуванням причин пропуску, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог, в тому числі і з цих підстав, оскільки як достовірно встановлено судом, позивачка з часу укладання кредитного договору, виконувала договірні зобов'язання щодо повернення щомісячно кредитних коштів та відсотків, жодних претензій до Банку не висувала.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши зібрані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що представник позивача відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не надала суду безперечних доказів в обґрунтування позовних вимог, в тому числі і докази які б могли підтвердити порушене право позивачки при укладанні спірних договорів, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 193, 256, 257, 267, 526, 533, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 88, 179, 209, 212- 215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», 3-я особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі до Святошинського районного суду м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії рішення.

Суддя: