Справа № 359/3627/17
Провадження № 2/359/1659/2017
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі :
головуючого судді Вознюка С.М.,
секретарях Пустовіт А.Б.,
за участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості отриманих за розпискою коштів, -
05.05.2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, в якому просила суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі еквівалентному 325 742,20 грн. з яких: 138 540,00 грн. гривневий еквівалент суми загального боргу; 7 598,00 3% річних; 56 732,53 грн. інфляційні витрати та 113 811,67 грн. пеня, а також стягнути судові витрати по справі.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач та її представник не заперечували.
Заслухавши позивача та її представника, даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам та встановленим на підставі цих доказів фактичним обставинам справи, суд прийшов до наступних висновків.
Позивачем ОСОБА_1 надано достатньо належних і допустимих доказів, які підтверджують ті обставини, що відповідачем ОСОБА_3 були отримані у неї кошти на підставі складених ним розписок.
При цьому, судом враховано, що зі змісту складених відповідачем ОСОБА_3 розписок вбачається як сам факт отримання останнім від позивача ОСОБА_1 зазначених ним коштів, так і дата отримання.
Як вбачається матеріалів справи та пояснень позивача, між нею та відповідачем існували договірні відносини стосовно обєктів будівництва, про що свідчать укладені між ними відповідні договори. (а.с. 11-13,51,53-56,57-58)
З метою прискорення проведення будівельно-ремонтних робіт обєктів будівництва та оформлення правовстановлюючих документів, шляхом укладення основного договору купівлі-продажу, позивач неодноразово надавала відповідачеві грошові кошти, про що свідчать відповідні розписки останнього. (а.с. 7,10 - на звороті, 14,15)
Як зазначила позивач, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач здійснив часткове повернення коштів, а саме: станом на 21.03.2015 року - суму, еквівалентну 2000,00 дол. США; 24.03.2015 року - суму, еквівалентну 1000,00 дол. CШA; 08.05.2015 року суму еквівалентну 1000,00 дол. США; 13.10.2015 року суму, еквівалентну 3500,00 дол. США; 24.10.2015 року суму еквівалентну 1000,00 дол. США. Таким чином, відповідачем не виконано боргові зобов'язання на суму еквівалентну 6500,00дол.США.
03.10.2016 року позивач звернулась до відповідача з вимогою про виплату заборгованості за розпискою та штрафними санкціями. (а.с. 32) Однак станом на дату звернення до суду з даною заявою відповідачем не було сплачено суми боргу в добровільному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.
Згідно із статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до статей 525, 526, 530, 614, 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.
Статтею 599 ЦК України імперативно визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав зобов'язань за умовами Договору та не повернув позивачеві борг у визначений договором строк.
Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п. 18) Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 30.03.2013 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", за змістом ст.ст. 552, 625 ч. 2 ЦК України, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування та утримування ним грошових коштів, належних до сплати кредиторові і ці кошти повинні нараховуватись незалежно від сплати неустойки (пені) за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання.
З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що вказана норма поширюється на виниклі між сторонами правовідносини.
Порядок проведення розрахунку заборгованості і штрафних санкцій затверджено листом Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно вказаних рекомендацій, сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується шляхом множення суми заборгованості на моменти її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.
Позивачем разом з позовною заявою був наданий розрахунок суми боргу з зазначенням помісячного індексу інфляції та розрахунок 3% річних. (а.с. 3-5)
Таким чином, суд вважає, що з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума інфляції та трьох процентів річних, заявлена позивачем.
При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача пені в сумі 113 811,67 грн. суд виходить з наступного.
Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Таким чином, враховуючи положення вказаних вище правових норм щодо позовної давності при стягненні неустойки (пені), а також те, що ані в позові, ані в судовому засіданні позивач не вказала мотиви та підстави її стягнення, а сам розмір нарахованої пені останньою не обґрунтований, суд вважає, що з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 пені в розмірі 113 811,67 грн. задоволенню не підлягають.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2029,30 грн. сплаченого судового збору.
Крім того, під час розгляду справи позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3
Розгляд заяви здійснюється в порядку, визначеному ст.ст. 152, 153 ЦПК України. Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що незадоволення вимог щодо забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів сторін у справі, а також те, що незастосування заходів забезпечення позову може ускладнити в подальшому виконання рішення суду або зробить його неможливим, оскільки відповідач може відчужити майно на користь інших осіб, суд приходить до висновку що дані вимоги слід задовольнити.
З цього приводу, суд вважає за необхідне накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 в порядку забезпечення позову в межах задоволених судом вимог на суму 204959 (двісті чотири тисячі девятсот пятдесят девять) грн. 83 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 169, 209, 212, 214, 215,224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, - відмовити.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, - задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, с. Гора Бориспільського району Київської області, вул. Жовтнева, 11, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) в порядку забезпечення позову в межах задоволених судом вимог на суму 204959 (двісті чотири тисячі девятсот пятдесят девять) грн. 83 коп.
Арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, зняти по завершенню виконання рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду
Київської області ОСОБА_5