АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/56/17
Провадження № 22-ц/792/1094/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю в режимі відеоконференції представників сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжята зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 визнання майна особистою приватною власністю з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 5 квітня 2017 року,

встановила:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ними було спільно нажито майно, а саме, грошові кошти в сумі 165 000 грн., які перебувають на депозитному вкладі у ПАТ «Державний ощадний банк України», відкритому на ім'я відповідача.

Оскільки добровільної домовленості про розподіл майна між нею та відповідачем не досягнуто, тому просила суд поділити майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши їй у власність ? частину спірних коштів, що становитиме 82500 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_2 просив суд визнати грошові кошти в розмірі 165 000 грн., які перебувають на депозитному рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» його приватною власністю, оскільки спірна сума була подарована йому його матір'ю в серпні 2013 року з метою організації приватного бізнесу.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.04.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Здійснено поділ спільного майна подружжя. Виділено у власність ОСОБА_1 ? грошових коштів в сумі 82500 грн., що знаходяться у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Нетішин згідно договору №28382122 від 08.11.2016 року на депозитному рахунку № НОМЕР_1, відкритому на ім'я ОСОБА_2 В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 825 грн. судових витрат.

Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.04.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 320 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду від 05.04.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, у позові ОСОБА_1 відмовити.

Посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, судом не прийнято до уваги доказів, які вказують на належність спірних грошових коштів йому особисто, як таких, що були подаровані йому матір'ю, що підтверджується відповідними письмовими матеріалами та показаннями свідка ОСОБА_3

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони в період з 21.02.2012 року до січня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

08.11.2016 року між відділенням ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Нетішин та ОСОБА_2 було укладено договір №28382122 на вклад «Мій депозит», відповідно до якого ним було внесено на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 165000 грн. строком на 6 місяців.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відхиляючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд правильно виходив з того, що спірні грошові кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були отримані під час перебування осіб у зареєстрованому шлюбі, в якості подарунку батьків після укладення шлюбу. Об'єктивних даних про те, що спірне майно належить особисто ОСОБА_2, і були отримані ним як особистий подарунок від матері справа не містить.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Наведена правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 7 грудня 2016 року у справі N 6-1568цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі N 6-846цс16, від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2641цс15, від 25 листопада у справі N 6-2333цс15, від 01 липня 2015 року у справі N 6-612цс15.

Таким чином, законодавством встановлено презумпцію, що майно, яке набуте у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Для скасування цієї презумпції особа, яка її оспорює, повинна довести належними і допустимими доказами, що майно належить їй на праві особистої приватної власності.

ОСОБА_2 не надав доказів, які б однозначно свідчили про те, що спірні грошові кошти були отримані ним від його матері, ОСОБА_3 в якості особистого подарунку.

Як пояснив в суді ОСОБА_3, його матір, ОСОБА_3 в серпні 2013 року подарувала особисто йому 225000 грн. для розвитку власного бізнесу.

Однак справа не містить об'єктивних даних, на підставі яких було б можливо зробити висновок про те, що взагалі такий факт мав місце, і що залишок саме цих коштів в сумі 165000 грн. перебуває на даний час на депозитному рахунку в банківській установі.

Обмін іноземної валюти на національну валюту матір'ю позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в 2013 році не може свідчити про наявність вищевказаних обставин.

Показання в суді свідка ОСОБА_3 про те, що вона в 2013 році після обміну валюти передала 225000 грн. синові не узгоджуються з іншими матеріалами справи і не можуть свідчити про те, що спірні кошти є залишком тієї ж суми.

В суді свідок ОСОБА_4 цієї обставини не підтвердила.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

На підтвердження факту дарування спірних грошових коштів ОСОБА_2 не надав суду відповідного письмового нотаріально посвідченого договору дарування, оскільки такого укладено не було, про що пояснив в суді представник апелянта.

Слід також зазначити, що на дату придбання спірного майна сторони проживали спільно, єдиною сім'єю, разом вели спільне домашнє господарство, тому з урахуванням встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку, що спірні грошові кошти, які були набуті сторонами у шлюбі, згідно з вимогами ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Справа також не містить об'єктивних даних про те, що кошти, які є предметом спору, були подаровані сторонам їх батьками після одруження. Однак враховуючи вище встановлені обставини справи, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60, 212 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і підлягають розподілу між ними в порядку ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України, про що правильно зазначив суд.

Питання розподілу судових витрат між сторонами було вирішено судом з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах чинного законодавства., тому підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 5 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук