АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/671/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання усного договору міни не укладеним та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7Н.М. звернулася до суду із вказаним позовом, яким, з урахуванням послідуючих уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь 245114,70 грн. та визнати усний договір міни неукладеним, мотивуючи про те, що в червні 2012 року між сторонами у справі укладено усний попередній договір міни, згідно якого сторони домовились обміняти обєкти нерухомості з доплатою відповідачеві 20 000,00 доларів США.

Відповідач в якості завдатку згідно розписки отримав 5000,00 доларів США, але договір сторони так і не уклали з вини відповідача, а тому позивач і звернулася з цим позовом про стягнення переданих відповідачу коштів за курсом НБУ, індексу інфляції та 3% річних, а також судові витрати по справі. Крім цього, просить визнати неукладеним договір міни, який нотаріально не посвідчений.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 30.11.2016 позов задоволено частково та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7Н.М. 139465,50 грн., а також 1021,55 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні всіх позовних вимог. В обґрунтування вказує на те, що суд помилково не застосував до позовних вимог у справі наслідки спливу строків позовної давності, про що було заявлено відповідачем у справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, отже, з урахуванням змісту апеляційних доводів рішення суду першої інстанції слід переглянути щодо висновків про неможливість застосування до позовних вимог у справі наслідків спливу строку позовної давності.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно розписки відповідач отримав від позивача грошові кошти, які, з урахуванням 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, слід стягнути на користь позивача.

Однак повністю погодитися із правильністю таких висновків суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з такого.

При розгляді справи встановлено, що 01.06.2012 згідно угоди про завдаток, яка підписана сторонами та нотаріально не посвідчена, сторони домовились про передачу права власності на нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру в м. Києві на пр. 40-річчя Жовтня, 89, №80 (власність позивача), та житловий будинок незавершеного будівництва з ділянкою 0,1331 га. по вул. Комарова, с. Бузова Києво - Святошинського району (власність відповідача) з доплатою 160 000,00 грн., що еквівалентно 20 000,00 доларів США. Договір міни мав укладатись 01.07.2012.

Згідно письмової розписки від 01.06.2012 ОСОБА_6 отримав від позивача у даній справі в рахунок договору міни вказаних обєктів нерухомого майна 5 000,00 доларів США. Факт написання та підписання даної розписки відповідач не заперечує.

Як вірно вказано судом першої інстанції, згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України укладений сторонами договір завдатку за своєю правовою суттю є попереднім. Отже, згідно з цією ж правовою нормою і ст. 657 ЦК України, він мав бути укладеним у нотаріально посвідченій формі - у формі, встановленій для основного договору, тобто для договору міни квартири та будинку. Проте, всупереч наведеним нормам права договір, про який йдеться, укладено у простій письмовій формі. Тож отримані згідно з цим договором відповідачем від позивача грошові кошти не є завдатком.

Частина 2 статті 570 ЦК України приписує, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Отож отримані відповідачем від позивача кошти за договором між ними від 01.06.2012 є авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Оскільки договір міни квартири та будинку з доплатою, в рахунок якої позивач сплатив відповідачеві аванс, сторонами по цей час не укладено, то цей аванс відповідач має повернути позивачу, у звязку з невиконанням обовязків по обміні нерухомості з доплатою за що сплачено вказані кошти.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачем вищевказані обставини визнавалися повністю, однак заперечував проти задоволення позову у звязку зі спливом строків позовної давності, про що клопотав у суді першої інстанції.

Одночасно колегія суддів враховує, що згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки, як встановлено при судовому розгляді, договір на виконання якого сплачено кошти мав бути укладений 01.07.2012, відповідно, з 02.07.2012 розпочалося порушення прав позивача щодо повернення коштів у звязку з не укладенням договору і з цього ж дня розпочався строк позовної давності щодо вимоги про їх стягнення.

До суду з позовом позивач звернулася 20.07.2016, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності.

У звязку з клопотанням відповідача ОСОБА_6 про застосування наслідків спливу строків позовної давності до позовних вимог у справі згідно ч.4 ст.267 ЦК України у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку перебіг строку позовної давності починається від дня предявлення вимоги до відповідача про повернення коштів у 2015 році, оскільки вирішальне значення має час, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто про не укладення договору у встановлений попереднім договором строк.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Отже рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 30.11.2016 у даній справі слід скасувати у звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права глави 19 ЦК України, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строків позовної давності.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України у звязку з ухваленням апеляційним судом нового рішення в частині позовних вимог про стягнення коштів до відповідного перерозподілу між сторонами підлягають суми сплаченого судового збору з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачену останнім суму судового збору за апеляційний розгляд за вимогами про стягнення коштів.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання усного договору міни не укладеним та стягнення коштів скасувати.

Позов ОСОБА_7 ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про визнання усного договору міни не укладеним та стягнення коштів залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_7 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1534,12 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :