Єдиний унікальний номер 225/3201/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1335/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Біляєвої О.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимогу обґрунтувала тим, що знаходилась у трудових відносинах з Філією «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод». З 10.05.2016 року була звільнена з займаної посади інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання у звязку з скороченням штатів. Вважала підстави її звільнення незаконними, оскільки їй не надали можливості повністю ознайомитися з повним списком вакантних посад на підприємстві, що відповідають її освіті та досвіду роботи, у звязку з чим позбавили її права зайняти одну з цих посад. Такі дії відповідача призвели до порушення її прав і законних інтересів. Просила суд поновити її на роботі, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди оцінює в 50 000 грн. В подальшому уточнила позовні вимоги, надавши суду письмову заяву, в якій просила стягнути з відповідача компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 55 000 грн.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі в якості інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання Філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод».

Стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 787,20 грн., та у відшкодування моральної шкоди грошову компенсацію у сумі 5 000 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Суд зазначив, що рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі в якості інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання Філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі представник Товариства просив скасувати заочне рішення суду і відмовити в позовних вимогах, посилаючись на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального права та в рішенні суд не врахував всіх обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, зокрема не врахував що наявні на Товаристві вакантні посади не були запропоновані позивачу через те, що до цих посад установлені інші кваліфікаційні вимоги, яким ОСОБА_2 не відповідала.

Також, на думку відповідача, судом безпідставно взято до уваги розрахунок середнього заробітку, який здійснено без дотримання вимог чинного законодавства. Окрім того підприємство вважало, що позивачем не підтверджено розмір моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод» було відхилено, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2016 року залишено без змін.

Розглянувши касаційну скаргу підприємства, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 07 червня 2017 року ухвалу апеляційного суду від 02 листопада 2016 року у частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасував, справу в цій частині було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справу за її відсутності.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції були встановлені такі фактичні обставини.

Позивач, починаючи з листопада 1994 року безперервно перебувала у трудових відносинах з Філією «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», працюючи на різних посадах. Перед звільненням позивач займала посаду інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання.

Наказом № 28 від 25.01.2016 року «Про зміну структури Управління металоремонтного комплексу та цеху з ремонту металургійного обладнання» передбачалось скорочення 17 штатних одиниць, в тому числі і посада інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання, яку обіймала позивач по справі.

На підставі цього наказу, 26 січня 2016 року начальником цеху з ремонту металургійного обладнання було видано розпорядження № 28 про скорочення працівників цеху.

Після чого, 01.03.2016 року позивачу на тому ж самому підприємстві була запропонована вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації з нижчим рівнем оплати праці, а саме прибиральниці службових приміщень. 26.04.2016 року та 10.05.2016 року позивачу були запропоновані вакантні посади прибиральниці службових приміщень та робочого виробничих бань доменного цеху.

Інших вакантних посад за відповідною спеціальністю або таких, що відповідають кваліфікації працівника, позивачу не було запропоновано.

Однак, позивач відмовилась від запропонованих посад, про що свідчать відповідні акти від 01.03.2016 року, 26.04.2016 року та 10.05.2016 року.

19 квітня 2016 року позивач отримала письмове попередження про дату її передбаченого звільнення у звязку з скороченням штату працівників.

Згідно виписки з протоколу засідання профспілкового комітету № 31 від 31.03.2016 року профкомом було надано згоду на звільнення позивача по справі ОСОБА_2 з посади інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України.

У звязку із зміною строку звільнення позивача відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету № 33 від 20.04.2016 року профкомом було надано повторно згоду на звільнення позивача по справі ОСОБА_2 з посади інженера 1 категорії з обладнання бюро інженерної підготовки ремонтів цеха з ремонту металургійного обладнання на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Також судом встановлено, що в день звільнення відділом кадрів позивача ОСОБА_2 було направлено на вакантні посади інженера 1 категорії по електрообладнанню, майстра по ремонту електрообладнання доменного цеху та інженера технолога 1 категорії киснево компресорного цеху. Однак їй було відмовлено у звязку з відсутністю досвіду роботи та недостатніми знаннями.

Наказом № 850к від 10.05.2016 року позивача ОСОБА_2 було звільнено на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме у звязку з скороченням штатів. З наказом про звільнення позивач ОСОБА_2 була ознайомлена в цей же день.

Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що необхідно стягнути середній заробіток за період з 11.05.2016 року по 17.08.2016 року у сумі 15 787,20 грн., виходячи із 69 робочих днів. При цьому суд визначив середньомісячну заробітну плату у розмірі 915,19, а середньоденну - 228,80 грн.

В своїй ухвалі від 07 червня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що згідно матеріалам справи ОСОБА_2 із 2015 року працює неповний робочий день, у березні квітні 2016 року відпрацювала 63 година, за які їй було нарахована заробітна плата 1 547,03 грн., і відповідно середня заробітна плата становила 24,56 грн. (1 547,03 грн. : 63).

Оскільки ухвала апеляційного суду була скасована лише в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в іншій частині залишена без змін, тому суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 32 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

В п. 34. цієї постанови зазначено, що стосовно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З матеріалів справи вбачається, що позивача ОСОБА_2 було звільнено наказом № 850к від 10.05.2016 року на підставі ч. 1 п. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме у звязку з скороченням штатів (а. с. 77 т. 1).

Наказом відповідача від 08.09.2016 року №421 - наказ про її звільнення скасовано, позивача допущено до виконання трудових обовязків (а. с. 126 т. 1).

При визначені середнього заробітку апеляційний суд приймає до уваги довідки підприємства про виплачений заробіток за березень-квітень 2016 року (а. с. 22, 55, 74 т. 1), які є належними та допустимими доказами. Проте не можуть бути прийняті до уваги розрахункові листи (а. с. 25, 197 т. 1) та розрахунок суми середнього заробітку, що доданий підприємством до апеляційної скарги (а. с. 124 т. 1), оскільки вони не відповідають змісту вказаних довідок.

Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Період розрахунку буде з моменту звільнення по час ухвалення рішення у справі.

З зазначених довідок про виплачену заробітну плату вбачається, що позивач отримала у березні 1 020, 77 грн., а у квітні 809,61 грн., що за два місяці складає суму 1 830,38 грн. Згідно розрахунку відповідача, вона відпрацювала у березні 31 годину, а у квітні 32 години, тобто 63 години за два місяці. Середньогодининй заробіток позивача складає 29,05 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення дорівнює 3 021,20 грн. (29,05 грн. х 104 години) без відрахування податку та інших обовязкових платежів, який підлягає стягненню на користь позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції помилково визначив суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зміненню.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 3, 314 ч. 2, 316, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ :

Апеляційну Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 17 серпня 2017 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 3 021 (три тисячі двадцять одну) грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В. Агєєв

ОСОБА_3