УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит» - Паламарчука Віталія Віталійовича на рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Національний Кредит» (далі - ПАТ «Банк Національний Кредит») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04 серпня 2006 року між ним та ОСОБА_7 був укладений договір про іпотечний кредит (з послідуючими змінами), відповідно якого відповідачу був наданий кредит у сумі 51500 доларів США на строк до 03 серпня 2011 року зі сплатою 12,5 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, в цей же день 04 серпня 2006 року, між позивачем та відповідачем було укладено два договори іпотеки, згідно яких останній передав в іпотеку належне йому майно: земельну ділянку площею 0,2490 га, що знаходиться на території АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території АДРЕСА_2.

Позивач, посилаючись на те, що позичальник ОСОБА_7 не виконує належним чином зобов'язання за договором, не сплачує відсотки у розмірах і в строки, передбачені договором, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 1 372 694,57 грн, просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами від 04 серпня 2006 року, шляхом визнання права власності за ПАТ «БанкНаціональний Кредит» на вказані земельні ділянки, вартість яких визначена звітом ТОВ «Будфінанс-Консалт» від 18 вересня 2014 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2015 року позов задоволено. Ухвалено в рахунок погашення боргу за кредитом в розмірі 1 372 694,57 грн, звернути стягнення на земельну ділянку, площею 0,2500 га, що знаходиться в АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,2490 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на ці земельні ділянки за банком. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. В рахунок погашення боргу ОСОБА_7 перед ПАТ «Банк Національний Кредит» за кредитним договором від 04 серпня 2006 року в сумі 1 372 694,57 грн, з яких 345 713,20 грн - заборгованість за кредитом; 282 848,98 грн - заборгованість за відсотками; 227 237,66 грн - пеня за прострочення погашення кредиту; 108 242,96 грн - пеня за прострочення погашення відсотків; 20 581,82 грн - річні від простроченої суми відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; 388 061,25 грн - річні від простроченої суми кредиту згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; звернуто стягнення на предмет іпотеки у вигляді земельної ділянки площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2, кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 630 000 грн та земельної ділянки площею 0,2490 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_2, вартістю 627 000 грн, які належить ОСОБА_7, шляхом визнання права власності на вказані ділянки за ПАТ «Банк Національний Кредит». В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчук В.В. порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк Національний Кредит» задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_7 не виконує передбачених кредитним договором обов'язків по поверненню отриманих кредитних коштів і має прострочену заборгованість.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення районного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог виходив з того, що звертаючи стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, не встановивши вартість предмета іпотечних договорів.

З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «БанкНаціональний кредит» та ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 26ф/2006/02-371/2-1, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у сумі 51 500,00 доларів США на строк по 03 серпня 2011 року зі сплатою 12,5 % річних.

15 травня 2008 року Договором про внесення змін № 02-321/2-1 до Кредитного договору процентну ставку змінено на 14 %, а з 27 жовтня 2008 року Договором про внесення змін № 02-636/2-1 до Кредитного договору - на 17 %.

В забезпечення грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «БанкНаціональний Кредит» та ОСОБА_7, 04 серпня 2006 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2490 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 серпня 2006 року.

Крім того, 04 серпня 2006 року між АКБ «Національний кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_7, було укладено інший іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,2500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17 липня 2006 року.

Відповідно до п. 3.1.9., 5.1. іпотечного договору, позивач набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання.

Внаслідок порушення виконання зобов'язань станом на 13 вересня 2014 року у боржника ОСОБА_7 утворилась заборгованість у загальному розмірі 1 372 694,57 грн, яка складається з: 345 713,2 грн заборгованість за кредитом; 282 848,98 грн - заборгованість за відсотками; 227 237,66 грн - пені за прострочення погашення кредиту; 108 242,96 грн - пеня за прострочення погашення відсотків; 20 581,82 грн - річні від простроченої суми відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України; 388 061,25 грн - річні від простроченої суми кредиту згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Письмові вимоги Банку про погашення боргу та наслідки їх невиконання у вигляді звернення стягнення на предмет іпотечних договорів, направлені відповідачу 11 вересня 2014 року, залишені ним без задоволення.

Згідно висновку експерта ТОВ «Будфінанс-Консалт» від 18 вересня 2014 року вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, визначена у розмірі 182 167,00 грн.

Згідно висновку експерта ТОВ «Будфінанс-Консалт» від 18 вересня 2014 року вартість земельної ділянки площею 0,2490 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, визначена у розмірі 181 438,00 грн.

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «М Консалтинг» від 29 січня 2016 року вартість земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, визначена у розмірі 630 000,00 грн.

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «М Консалтинг» від 29 січня 2015 року вартість земельної ділянки площею 0,2490 га, кадастровий номер НОМЕР_4, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, визначена у розмірі 627 000,00 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Частинами 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» установлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Оскільки районним судом було неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не враховано вимог статті 39 Закону України «Про іпотеку» та не зазначено у рішенні всіх необхідних складових, передбачених цією нормою, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що вартість предмета іпотеки, на яке визнається право власності за банком, необхідно визначати саме на момент ухвалення такого рішення, а тому вірно надав перевагу звіту суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «М Консалтинг» (сертифікат № 15293/13 від 15 жовтня 2013 року) про оцінку предмета іпотечних договорів, станом на 28 січня 2016 року, на відміну від висновку, наданого позивачем, де оцінка проводилася станом на 18 вересня 2014 року.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит» - Паламарчука ВіталіяВіталійовича відхилити.

Рішенняапеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко