Номер провадження: 22-ц/785/4464/17Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Ярахмедові Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дій такими, що спрямовані на незаконне збільшення частки у спадщині, позбавлення права спадкування, визнання права на спадкування за законом, усунення перешкод у користуванні власністю за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини спадщини,

ВСТАНОВИЛА:

10.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та користуванні земельною ділянкою, і, остаточно уточнивши вимоги просив: визнати дії відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом і виділити йому 21/40 частину домоволодіння, яка складається з приміщень під літерою «А», з яких: 1-2 житлова площею 10,9 м2, 1-3 кухня площею 11,8 м2, 1-5 ванна площею 3,0 м2,1-6 коридор площею 3,6 м2, 1-10 коридор площею 6,8 м2, що розташоване у АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірних приміщень будинку.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його і відповідача ОСОБА_3 Васильвочиа мати - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на 21/40 частину домоволодіння.

За життя мати склала заповіт, який, на підставі рішення суду від 11.12.2013 року визнано недійсним.

Посилаючись на те, що під час розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 вчиняв дії щодо навмисного перешкоджання спадкодавцю ОСОБА_5 висловити свою останню волю, такі дії відповідача були спрямовані на виникнення права па спадкування сином відповідача, що є підставою для позбавлення права на спадкування, після усунення відповідача і смерті брата ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_5, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, звернувся із позовом, і, остаточно уточнивши вимоги, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 за законом і після брата ОСОБА_6 за заповітом на 2/3 частин від 21/40 частини домоволодіння.

Позов ОСОБА_3 обґрунтовано тим, що після смерті матері у 2004 році її спадкоємцем за заповітом був ОСОБА_7 /онука/, однак на підставі рішення суду від 11.12.2013 року заповіт визнано недійсним. У зв'язку з чим, спадкоємцями за законом стали її три сина: ОСОБА_6, ОСОБА_2 та він, ОСОБА_3. За життя, ОСОБА_6 склав заповіт на його ім'я, тобто на користь ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Посилаючись на те, що він є спадкоємцем за законом після смерті матері і спадкоємцем за заповітом після смерті брата, у зв'язку з чим його частка у спадщини складає 2/3 частин, просив позов задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2015 року позови об'єднані в одне провадження (а.с.164 т.1).

Сторони не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції 07.03.2017 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.03.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: суд визнав за ОСОБА_2 право власності на 21/80 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Позов ОСОБА_3 задоволено частково: суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 21/80 частину домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 Суд також вирішив питання про стягнення судових витрат у вигляді судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить задовольнити його скаргу і постановити нове рішення про задоволення його позову, відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи і наявність підстав для задоволення його позову.

ОСОБА_3 у скарзі просить рішення суду змінити і задовольнити його позов у повному обсязі, зазначаючи про те, що висновки суду щодо неприйняття ОСОБА_6 спадщини після смерті матері не відповідають обставинам справи.

У засіданні колегії суддів: ОСОБА_2 свою скаргу підтримав і заперечував проти скарги ОСОБА_3; ОСОБА_3 та його представник свою скаргу підтримали і заперечували проти скарги ОСОБА_2.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2, остаточно уточнивши вимоги просив: визнати дії відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині; усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5; визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом і виділити йому 21/40 частину домоволодіння, яка складається з приміщень під літерою «А», з яких: 1-2 житлова площею 10,9 м2, 1-3 кухня площею 11,8 м2, 1-5 ванна площею 3,0 м2,1-6 коридор площею 3,6 м2, 1-10 коридор площею 6,8 м2, що розташоване у АДРЕСА_1; зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірних приміщень будинку (а.с.2,4 т.1, а.с.26-29 т.3.

ОСОБА_3, 18.03.2015 року звернувся із позовом про перерозподіл спадщини у рівних частках, визнання права власності на частини житлового будинку та виділ їх в натурі, і, остаточно уточнивши вимоги, просив визнати за ним право власності у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 за законом і після брата ОСОБА_6 за заповітом на 2/3 частин від 21/40 частини домоволодіння (а.с.81,82, 179-181 т.1164,165 т.2).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 частково виходив з того, що його вимоги у частині визнання дій відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині, усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 і у частині виселення відповідача є не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню, а у частині визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом з виділенням йому 21/40 частину домоволодіння підлягають задоволенню частково, оскільки право на спадкування за законом має також і ОСОБА_3.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд виходив з того, що позивач і відповідач мають рівне право на спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, і , у встановленому законом порядку, не отримав додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері (а.с.95-103 т.3).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ч.ч.1-3 ЦК України).

Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині (ст. 1224 ч.ч.1,2 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ч.1 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5 - мати ОСОБА_2 і ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на 21/40 частину домоволодіння (а.с.21,182,212 т.1).

На час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.186, 228,229 т.1).

За життя, 05.06.2004 року, ОСОБА_5 склала заповіт на користь ОСОБА_7, який, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2013 року, визнано недійсним, при цьому, заповіт визнано недійсним з підстав ст. 225 ЦК України, тобто з підстав того, що правочин вчинено дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати (а.с.24-27,192, 224-226 т.1).

ОСОБА_2 26.20.2004 року, у встановлений законом строк, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.184 т.1).

ОСОБА_3 з 1985 року і станом на час відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, зареєстрований і проживав по АДРЕСА_1 (а.с. 231,232 т.1).

21.12.2013 року ОСОБА_6 подав заяву до нотаріальної контори про

прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.237 т.1).

28.01.2014 року нотаріус повідомила ОСОБА_8 про пропуск ним строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.242 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який, на підставі заповіту від 25.01.2011 року, заповів усе належне йому майно ОСОБА_3 (а.с.171,173 т.1).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2014 року, у зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.256,257 т.1).

Зважаючи на те, що заповіт від 05.06.204 року, у встановленому законом порядку, визнано недійсним з підстав ст. 225 ЦК України, позивач ОСОБА_2, всупереч ст.ст. 57-60 ЦПК України, належним та допустимими доказами не довів того, що відповідач ОСОБА_3 навмисно вчиняв дії спрямовані на незаконне збільшення його частки у спадщині, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові про визнати дій відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині і усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5

Оскільки право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 має також її син ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за кожним із спадкоємців права власності у порядку спадкування за законом на 21/40 частину домоволодіння.

Обгрунтованим є і висновок суду про те, що ОСОБА_6 пропустив строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При цьому, за життя, у встановленому законом порядку, ОСОБА_6 не отримав права на додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про те, що підставою для визнання дій відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині, а також для усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 є рішення суду про визнання заповіту недійсним, а також матеріали цивільної справи про визнання заповіту недійсним - не заслуговують на увагу.

Зі змісту рішення суду від 11.12.2013 року вбачається, що заповіт від 05.06.2004 року визнано недійсним з підстав ст. 225 ЦК України, тобто з підстав того, що правочин вчинено дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати.

У цивільній справі про визнання заповіту недійсним з підстав ст. 225 ЦК України суд не встановлював фактів, які є підставою для визнання дій відповідача ОСОБА_3 навмисно спрямованими на незаконне збільшення частки у спадщині.

Тлумачення позивачем на свій розсуд доказів, які є в матеріалах цивільної справи про визнання заповіту недійсним, не є підставою для ствердження того, що докази в іншій справі можуть бути доказами і в даній справі.

Суд зазначає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч.4 ЦПК України).

Колегія суддів не бере до уваги і доводи ОСОБА_6 та його представника про те, що його брат ОСОБА_6 успадкував після смерті матері частку у спірному домоволодінні, у зв'язку з чим він має право на 2/3 частин від 21/40 частини домоволодіння, оскільки зазначені обставини не доведені належними та допустимими доказами і суперечать доказам у цій частині, які наявні у матеріалах справи.

Інших, правових доводів, апеляційні скарги не містять.

Приймаючи до уваги, що суду першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про задоволення позовів частково, рішення суду відповідає вимогам закону, колегія суддів відхиляє апеляційні скарги, а рішення суду залишає без змін з підстав, які викладені у мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська Г.Я. Колесніков