Справа № 361/7295/15-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І. М.
Провадження № 22-ц/780/617/17 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 47 12.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу спілкування з дитиною батькові, який проживає окремо від неї, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області (далі - Орган опіки та піклування), у якому, враховуючи неодноразову зміну позовних вимог, просив зобов'язати ОСОБА_3 усунути йому перешкоди у спілкуванні із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити такі способи його участі у спілкуванні і вихованні дитини: систематичні побачення із сином у вихідні дні (субота і неділя) 1-го та 3-го тижня кожного місяця, вільний доступ в день народження сина, а також весь термін зимових канікул і половину літніх канікул (а. с. 2-4, 106, 127-128, 139-140).

В обґрунтування позову зазначав, що 08 червня 2007 року було розірвано шлюб між ним, ОСОБА_2, і відповідачем ОСОБА_3, від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю.

Одразу після розірвання шлюбу у нього виникли труднощі у вихованні та побаченні із сином. Відповідач на його дзвінки не відповідала, змінювала номери телефону, іноді переносила дату побачень із сином, що для нього викликало незручності, оскільки на той час він проживав в іншому населеному пункті. Завдяки матері відповідача ОСОБА_5 йому інколи вдавалося зустрічатися із сином. Так тривало до 2011 року до переїзду відповідача на теперішнє місце проживання у село Красилівка Броварського району Київської області. Випадково дізнавшись, де проживає його син, він став відвідувати його в школі. Іноді син разом із бабусею у період канікул навідувалися до нього додому.

У 2015 році він був змушений звернутися до Органу опіки та піклування для визначення способів його участі у вихованні сина ОСОБА_4 та у спілкуванні з ним.

Розпорядженням Органу опіки та піклування від 09 вересня 2015 року № 480 йому надано дозвіл на побачення із сином у 1-шу і 3-тю суботу кожного місяця та під час осінніх канікул.

03 жовтня 2015 року (перша субота місяця) він у супроводі секретаря Красилівської сільської ради Броварського району Київської області Кононенко О.Е. під'їхав за місцем проживання його сина, однак двері будинку йому ніхто не відчинив. Підписати акт щодо перешкод у побаченні із сином секретар сільської ради з невідомих йому причин відмовилася.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначено такий порядок участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступні дні і години побачень з дитиною: перша і третя субота кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год. у присутності матері ОСОБА_3 та з 10.00 год. до 14.00 год. у день народження дитини.

Зазначені побачення проводити в громадських місцях та за місцем проживання дитини із урахуванням стану здоров'я та бажання дитини.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду апелянт подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

За приписами ст. 1 Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 2003 року позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народися син ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1, виданим 08 травня 2004 року Львівським обласним управлінням юстиції.

Встановлено, що 08 червня 2007 року зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, видане Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 08 червня 2007 року.

Після розірвання шлюбу між сторонами їхній малолітній син ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні. Починаючи з червня 2011 року вони проживають у АДРЕСА_1.

Із 25 квітня 2009 року відповідач ОСОБА_3 перебуває у шлюбі із ОСОБА_8, від шлюбу мають трьох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, та сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Згідно із довідкою про склад сім'ї № 1214 від 09 вересня 2015 року, виданою виконавчим комітетом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, відповідач ОСОБА_3 проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_8 та чотирма дітьми за вказаною вище адресою, діти знаходяться на їхньому утриманні.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року із позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 стягнуто аліменти на їхнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01 квітня 2015 року.

Із 18 травня 2013 року позивач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_12, від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_7, і дочку ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_8. Проживають вони у АДРЕСА_2.

Також встановлено, що малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня 2011 року знаходиться на диспансерному обліку у лікаря невропатолога Броварської районної дитячої лікарні з приводу синдрому Туретта, розповсюджених і локальних тиків. У зв'язку із значним навантаженням шкільної програми навчання, у дитини виникають загострення, тому ОСОБА_4 навчається за індивідуальною програмою. Догляд за ним здійснюють його мати ОСОБА_3 та вітчим ОСОБА_8, які організували дитині індивідуальний вид навчання у школі.

Синдром Туретта - спадковий нейропсихічний розлад, який розпочинається в дитинстві й характеризується численними фізичними (моторними) тиками м'язів плечового поясу, шиї та обличчя, вокальним (голосовим) тиком, вони характерно посилюються та спадають.

Факту хвороби сина на синдром Туретта позивач ОСОБА_2 у суді першої інстації спочатку взагалі не визнавав, пояснюючи, що про хворобу сина йому нічого не відомо. У подальшому в ході розгляду справи позивач пояснив, що поспілкувавшись із лікарями дитини він визнає той факт, що його син ОСОБА_4 дійсно хворіє на синдром Туретта.

Розпорядженням Органу опіки та піклування від 09 вересня 2015 року за № 480 визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надано позивачу дозвіл зустрічатися із сином кожної першої і третьої суботи місяця зранку до вечора; у день народження хлопчика; під час осінніх канікул у школі за згодою малолітнього ОСОБА_4.

Встановлено, що 03 жовтня 2015 року (перша субота місяця) позивач ОСОБА_2 у визначений вказаним розпорядженням час у супроводі секретаря Красилівської сільської ради Броварського району Київської області Кононенко О.Е. приїздив за місцем проживання його сина ОСОБА_4, проте двері будинку йому ніхто не відчинив. Після чого у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із висновком від 14 листопада 2016 року Орган опіки та піклування вважає можливим призначити такий порядок участі окремо проживаючого батька ОСОБА_2 у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановити наступний порядок його зустрічей з дитиною: кожної першої і третьої суботи місяця, половину канікулярних днів та вільний доступ у день народження дитини.

У ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом ст. 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ч. 1 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

За змістом ч. 2 ст. 159 СК України с уд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України с уд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом положень ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Із листа співбесіди від 06 жовтня 2016 року методиста науково-методичного центру управління освіти та науки Броварської міської ради ОСОБА_15 із малолітнім ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що у світогляді дитини на даний час існують авторитетні фігури: мати і вітчим, якого він називає татом. Хлопчик має з ними стійкий емоційний зв'язок, почуває себе поряд з ними у безпеці, має до них беззаперечну довіру. ОСОБА_4 ознайомлений зі своєю сімейною історією, розуміє, що у нього є біологічний батько, якого він називає "тато ОСОБА_2". Під час обговорення сімейної ситуації, відповідаючи на питання про біологічного батька, ОСОБА_4 не проявляв включених емоційних реакцій. Із бесіди з дитиною видно, що ОСОБА_4 не відчуває до біологічного батька ні позитивних, ні негативних емоцій. У світогляді дитини зараз існує ідеальна модель сім'ї (ОСОБА_4, мама ОСОБА_3, тато ОСОБА_8, брати ОСОБА_11, ОСОБА_9 і ОСОБА_10). До всіх членів своєї сім'ї ОСОБА_4 має глибоку прив'язаність, позитивні емоції та почуття.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування і суду з питання визначення способу його участі в спілкуванні із сином ОСОБА_4 та у вихованні дитини звернувся лише відповідно у вересні та жовтні 2015 року. До цього часу позивача влаштовувала кількість зустрічей та побачень із сином, 2-3 рази на рік протягом незначного часу.

Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 58 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість. Достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, про те, що стан здоров'я малолітнього сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутність тривалих, систематичних побачень позивача із сином, виходячи з інтересів дитини, права батька на спілкування із сином та його участь у вихованні дитини, міжособистісного конфлікту сторін, колегія суддів вважає необхідним визначити такий порядок участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши наступні дні і години побачень з дитиною: перша і третя субота кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год. та у день народження дитини з 10.00 год. до 14.00 год.

Крім того, враховуючи стан здоров'я малолітнього ОСОБА_4, його хворобу на синдром Туретта, перебіг хвороби, колегія суддів погоджується, що зазначені побачення мають проводитися у громадських місцях та за місцем проживання дитини у присутності матері ОСОБА_3 із урахуванням стану здоров'я та бажання дитини. Встановлення такого способу участі батька, який проживає окремо, у вихованні сина на даному етапі відповідатиме інтересам дитини та сприятиме встановленню контакту між біологічним батьком і сином ОСОБА_4.

Тим паче, колегія суддів погоджується, що у подальшому в разі зміни обставин, пов'язаних із віком та станом здоров'я дитини, за наявності спору між батьками, апелянт не позбавлений можливості звернутися відповідно до ст. 158 СК України до Органу опіки та піклування або згідно із ст. 159 СК України - до суду для встановлення іншого способу його участі у вихованні сина, зокрема щодо збільшення часу і днів побачень, зміни місця зустрічей та спільного відпочинку з дитиною тощо.

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, яке обґрунтоване, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: