Справа № 465/4355/16 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/2261/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2017 року по справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, Франківського районного відділу у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області, третя особа - ЛКП "Магістральне" про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 лютого 2017 року позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування ліжко-місцем на АДРЕСА_1.

Зобов"язано Франківський районний відділ у м. Львова ГУ ДМС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3, зокрема ліжко-місце на АДРЕСА_1.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4. Вважають рішення суду незаконним. Сверджують, що в гуртожитку ОСОБА_3 з березня 2008 року не проживав з поважних причин, оскільки перебував на лікуванні в лікувальних закладах. Вважають, що ОСОБА_3 неправомірно позбавили кімнати у якій він проживав. Також звертає увагу, що при позбавленні ОСОБА_3 Львівської реєстрації він може втратити соціальні пільги як інвалід та право на житло, оскільки перебуває на черзі на отримання житла і зобов"язаний щорічно подавати довідку з місця реєстрації. В апеляційній апелянт и просять рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що на території Франківського району м. Львова знаходиться житловий будинок комунальної власності АДРЕСА_1, що перебуває на балансі та утриманні ЛКП "Магістральне".

Відповідно до ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1158 "Про прийняття у власність територіальної громади м.Львова будинок АДРЕСА_1" перейшов у власність територіальної громади м.Львова.

26.03.2008 року на підставі наказу Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради № 124 змінено статус гуртожитку в житловий будинок та укладено договір житлового найму з мешканцями будинку АДРЕСА_1 у м.Львові.

У вказаному будинку зареєстрований без зазначення закріпленої житлової площі (ліжко-місце) ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається із даних його паспорта та довідки №1530 від 16.03.2016 року виданої ЛКП "Магістральне".

Як вбачається з актів від 19.03.2015 року №263, від 23.04.2015 року №335 та 19.10.2015 року №868, виданих ЛКП "Магістральне" відповідач ОСОБА_3 не проживає тривалий час за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний факт підтверджують сусіди з квартир НОМЕР_1 вказаного будинку.

З 2008 року, безперервно по теперешній час в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідач не проживає, участі в оплаті утримання квартири та комунальних послуг не бере, та по день ухвалення оскаржуваного рішення, та постановлення ухвали апеляційного суду Львівської області, мешкає у житловому приміщенні, за адресою: с.Сарнах Яворівського району Львівської області, що самим відповідачем не заперечується.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що відповідач без поважних причин відсутній у спірній квартирі понад шість місяців, з заявами до наймодавця - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про продовження цього строку не звертався, а також що ним не доведено чинення йому перешкоди в користуванні таким житлом.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.

Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", від 11.12.2003 року, визначено, що місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка проживає в цьому житловому приміщені, так і для відмови в цьому.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Поважні причини відсутності визначені ч.3 ст.71 Житлового кодексу, перелік таких є вичерпним.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК).

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов"язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Колегія суддів не знаходить підстав вважати, що ОСОБА_3 в період з 2008 року по день звернення Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради до суду з позовом, не проживав в спірній квартирі з поважних причин.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_6 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги апелянтам слід відмовити, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк