Справа № 465/6560/15 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/401/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю прокурора Панькевича Р.В.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської місцевої прокуратури № 1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлові приміщення площею 147,8 кв. м. в будинку №42 на пл. Ринок у місті Львові.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог оскаржує Львівська місцева прокуратура №1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що згідно виписки з протоколу засідання міжвідомчої комісії Ленінського району м. Львова від 5 серпня 1986 року ОСОБА_4 надано у володіння вищезазначене нежитлове приміщення. Вказує, що користування приміщення є безстроковим, а тому таке володіння добросовісним не вважається, а у відповідача відсутні підстави для набуття права власності на згадане приміщення за набувальною давністю. Стверджує, що за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради зареєстровано право власності в цілому на будинок №42 на площі Ринок у м. Львові. Зазначає, що спір вирішено з порушенням правил підсудності

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до поверхових планів будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові, нежитлові приміщення знаходяться на першому, другому та третьому поверхах у внутрішньому подвірї вказаного будинку.

Згідно виписки з протоколу засідання Міжвідомчої комісії Ленінського району м. Львова від 5 серпня 1986 року ОСОБА_4 вирішено надати у володіння нежитлове приміщення загальною площею 150 кв.м на першому, другому та третьому поверхах в дворі будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові.

Відповідно до технічного паспорта нежитлових приміщень в будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові, за результатами переобмірів площа вказаних нежитлових приміщень становить 147,8 кв.м.

Листом від 10 серпня 2015 року № 24-190 Департамент містобудування Львівської міської ради повідомив позивачеві перелік документів, які слід подати для перепланування нежитлового приміщення в будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові. Серед переліку необхідних документів є копії правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З договору оренди нерухомого майна від 2 січня 2013 року вбачається, що 2 січня 2013 року ОСОБА_4 передавала ОСОБА_5 частину нежитлових приміщень загальною площею 147,8 кв.м в будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові для спільного здійснення з ОСОБА_5 підприємницької діяльності на строк до 31 грудня 2014 року.

Згідно угоди про виконання столярних робіт від 8 жовтня 2012 року ОСОБА_4 замовляла послуги з заскління вікон в нежитлових приміщеннях. Актом передачі виконаних робіт від 12 жовтня 2012 року підтверджується виконання столярних робіт

Згідно акту виконаних робіт від 21 березня 2012 року за замовленням позивача виконано роботи з ремонту внутрішніх електромереж в нежитлових приміщеннях будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та володіє відкрито і безперервно нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначається, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про добросовісне заволодіння, відкрите та безперервне володіння позивачем нежитловими приміщеннями площею 147,8 кв.м в будинку № 42 на площі Ринок у м. Львові з 1986 року.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Таким чином, позивачем доведено, що обєкт володіння є законним, добросовісність, відкритість, давність володіння та його безперервність. Доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги і в тій частині, що справу розглянуто судом з порушенням правил підсудності, виходячи з наступного.

Є встновленим, що позивні вимоги заявлені щодо двох обєктів нерухомості: приміщення на вулиці Горбачевського (Франківський район м.Львова) та пл. Ринок (Галицький район м.Львова).

Відповідно до вимог ч.1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Позивач звернулася з позовом за місцезнаходженням одного з обєктів нерухомості, що не можна вважати порушенням правил підсудності.

В іншій частині рішення не оскаржується і не переглядається.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської місцевої прокуратури №1 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили 06.07.2017 року

Суддя Т.І. Приколота

Дата оформлення 14.07.2017 року

Помічник судді М.Б. Борачок