Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3389/17 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У. № 334/4456/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4,

за апеляційною скаргою Старшого державного виконавця примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року Державний виконавець в порядку, передбаченому п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до суду із клопотанням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 (далі державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області Гостіщева Т.М.) звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_4, в обґрунтування якого посилається на те, що на виконанні в ВПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження №54040239 з примусового виконання виконавчого листа №337/6486/14-ц від 24.03.2015р., виданого Хортицького районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості у розмірі 6217892,75 грн.

Постановою державного виконавця №54040239 від 30.05.2017 року відкрито виконавче провадження. Станом на 29.06.2017 року боржником рішення суду не виконано, заборгованість за вказаним виконавчим документом не погашена. Посилаючись на наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї рішенням, і ухилення від їх виконання, державний виконавець просить задовольнити клопотання та тимчасово обмежити ОСОБА_4, у праві виїзду за кордон до виконання вказаних зобовязань.

Посилаючись на наявність у особи невиконаних зобовязань, покладених на неї рішенням, і ухилення від їх виконання, державний виконавець просить задовольнити клопотання та тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за кордон до виконання вказаних зобовязань.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, старший Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою подання задовольнити.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи заявник не зявився, причини неявки суду не повідомив, колегія суддів визнала їх неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець не надав доказів вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на погашення боргу, та на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_4 від виконання боргових зобовязань.

Судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції є вірним.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21 січня 1994року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи, державний виконавець зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження №54040239 з примусового виконання виконавчого листа №337/6486/14-ц від 24.03.2015р., виданого Хортицького районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості у розмірі 6217892,75 грн.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту належного повідомлення стороні про обізнаність відкриття виконавчого провадження, ухилення від виконання судового рішення державний виконавець суду не надав, а матеріали виконавчого провадження містять лише копію супровідного листа про направлення боржникові зазначеної постанови, доказів її отримання чи ухилення від отримання боржником не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, що державним виконавцем встановлено: згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, за боржником зареєстровано 2/3 частини квартири за адресою: м.Запоріжжя, пр..Ювілейний, 16/112 звернути стягнення на вказане майно не видається можливим на підставі набрання чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржник на обліку в органах ДПС не перебуває. Згідно відповіді ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб боржник працевлаштований на ТОВ «Артмедюа». Згідно відповіді ПФ України боржник пенсію не отримує. Згідно довідки АІС «Автомобіль» за боржником транспортні засоби не зареєстровані. Згідно відповіді Головного управління Держспоживслужби в Запорізькій області за боржником сільськогосподарської та дорожньо-будівельної техніки не зареєстровано.

Як вбачається з виконавчого документа, адреса боржника АДРЕСА_1. Згідно наданих суду матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не встановлювалось місце проживання боржника, боржник не викликався до виконавчої служби, жодного разу державним виконавцем не здійснювався вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі з метою встановлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Даних про те, що державним виконавцем застосовувалися до боржника всі можливі дії щодо примусового виконання рішення, матеріали справи не містять.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, старшим державним виконавцем не доведено факту ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду.

При розгляді даного питання судом враховані розяснення Верховного Суду України, викладені в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, де зазначено, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Однак, державним виконавцем зазначене не доведено.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2017 року по цій справі скасувати, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: