АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 649/929/16-ц Головуючий в І інстанції: Соловйов В.В.
Провадження №22-ц/791/1300/17 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючий Радченко С.В.

судді: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилався на ту обставину, що 07.12.2016 року відповідач перебуваючи на території цілісного майнового комплексу «Великолепетиський ринок», що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна 19, розмістила на дверях критого павільйону та серед працюючих на ринку осіб друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: 1) «Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного «кубла» ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п.6.3 вказаних договорів»; 2) «Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгівельного місця» і які досягають понад 300000 гривень на рік»; 3) «Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти»; 4) «Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» ОСОБА_4 та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково»; 5) ОСОБА_5 не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них.» Крім того, 22 грудня 2016 року відповідач за допомогою свого представника ОСОБА_6 біля ЦМК «Великолепетиський ринок» організувала мітинг під такими письмовими лозунгами та закликами: «Вимагаємо розпочати карну справу! Шахраїв до в'язниці! Шайка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не має законного права отримувати гроші від торговців поза ринком»; «ОСОБА_4! Самі торговці повинні керувати ринком»; «Шахраї не повинні керувати громадою. Досить терпіти злодіїв у владі! Ганьба міліції та прокуратурі!». Позивач вказує, що зазначена інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, є неправдивою, неточною, і тим самим відповідач поширила завідомо неправдиві відомості, поєднанні з обвинуваченнями у вчиненні злочинів, які ганьблять його, тобто вчинила наклеп. Неодноразове поширення неправдивої інформації серед великої кількості людей, з якими він перебуває у виборчих, політичних, службових, родинних та дружніх відносинах, потребує значного часу для відновлення серед них його честі, гідності та ділової репутації. Також йому потрібно вживати заходи для відновлення стосунків з цими людьми, повернення до себе почуттів самоповаги та власної гідності, та для того, щоб позбутися постійних переживань та душевних страждань, завданих протиправними діями відповідача. Посилаючись на наведене, з урахуванням доповнень та уточнень, остаточно просив визнати інформацію зазначену у заклику і транспарантах щодо його діяльності недостовірною; зобов'язати відповідача спростувати інформацію викладену у заклику та транспарантах шляхом публікації у суспільно-політичній газеті Великолепетиського району Херсонської області «Таврійські вісті» резолютивної частини рішення суду у цій справі у 7-денний строк, а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду завдану за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 5000 грн та судові витрати.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_2 спростувати інформацію викладену у заклику та транспарантах шляхом публікації у суспільно-політичній газеті Великолепетиського району Херсонської області «Таврійські вісті» резолютивної частини рішення суду першої інстанції у семиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили. Вирішено питання щодо судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка своїми діями щодо поширення про позивача недостовірних відомостей опорочила його честь, гідність та ділову репутацію.

Проте, висновки суду не відповідають обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 07.12.2016 року ОСОБА_2 перебуваючи на території ЦМК «Великолепетиський ринок», що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна 19, розмістила на дверях критого павільйону та розповсюдила серед працюючих на ринку осіб друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: 1) «Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного «кубла» ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п.6.3 вказаних договорів»; 2) «Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгівельного місця» і які досягають понад 300000 гривень на рік»; 3) «Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти»; 4) «Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» ОСОБА_4 та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково»; 5) ОСОБА_5 не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них.» Крім того, 22 грудня 2016 року відповідач за допомогою свого представника ОСОБА_6 біля ЦМК «Великолепетиський ринок» організувала мітинг під такими письмовими лозунгами та закликами: «Вимагаємо розпочати карну справу! Шахраїв до в'язниці! Шайка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не має законного права отримувати гроші від торговців поза ринком»; «ОСОБА_4! Самі торговці повинні керувати ринком»; «Шахраї не повинні керувати громадою. Досить терпіти злодіїв у владі! Ганьба міліції та прокуратурі!» (а.с.7,8,10,12).

За змістом ч.4 ст.32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до розяснень даних у п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У п. 21 вищевказаної постанови роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_7 Європи, а також рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_8 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вищевказаних вимог закону та роз'яснень не врахував та не звернув уваги на необхідність розрізняти факти та оціночні судження, а також те, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - неможливо, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що поширена відповідачкою інформація є оціночними судженнями, її суб'єктивними думками, критикою позивача як публічної особи (який займає посаду заступника голови районної ради та є співвласником ЦМК «Великолепетиський ринок), а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем належних та допустимих доказів у підтвердження факту поширення відносно нього недостовірної інформації, яка б порочила його честь та гідність, суду не надано, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутаціївідмовити.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1