Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2919/17

номер провадження 2/695/1522/17

08 грудня 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Бреуса В.С.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу сплати аліментів.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду від 08.09.2009 року у справі №2-1423/2009 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 500,0 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що на даний час змінилися обставини, які слугували підставою для визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати із відповідача. Так ОСОБА_1 наполягає, що з часу ухвалення вказаного вище рішення суду суттєво змінилося законодавство з приводу розмірів стягнення аліментів, яке спрямоване на посилення захисту прав дитини на належне утримання. В свою чергу розмір аліментів призначений судовим рішення у розмірі 500 грн. є недостатніми для забезпечення належного утримання неповнолітнього ОСОБА_3, а оскільки сторонам домовитися про збільшення розміру аліментів в добровільному порядку не вдалося, позивач звернулася до суду із даним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та наполягала, що коштів в розмірі 500 грн., які стягуються із відповідача, не достатньо для нормального матеріального забезпечення їх неповнолітнього сина. Відповідач, на думку позивача, є працездатною особою, а тому може та зобовязаний надавати допомогу для належного утримування свого сина, а оскільки розмір аліментів призначений за рішенням суду є менший ніж встановлений законом та є не достатнім для утримання дитини, позивач просила змінити розмір та спосіб сплати аліментів.

Відповідач в судове засідання не зявився, із заявою до суду про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення судового засідання не звертався, однак направив до суду свої пояснення з приводу вказаних позовних вимог, в яких позовні вимоги не визнав, зазначив, що аліменти призначенні судом ним сплачуються своєчасно, заборгованість по їх сплаті відсутня, а підстави, які слугували для суду при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. не відпали. Так відповідач наполягає, що його матеріальний стан не змінився, він не має регулярного доходу, офіційно не працює, а тому у позивача відсутнє правове обґрунтування, яке може слугувати підставою для задоволення позову.

Оскільки в матеріалах справи містяться пояснення відповідача стосовно обставин вказаного позову, а матеріали справи дають достатньо підстав для розгляду справи та прийняття законного, вмотивованого рішення по суті спору, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії 1-СР № 030596 від 19.09.2006 року) ОСОБА_3 народився 12.09.2006 року, а його батьком зазначений ОСОБА_2.

Згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 08.06.2009 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином суд вважає доведеним обовязок відповідача по утриманні свого неповнолітнього сина ОСОБА_3

Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема до ст. 181-184 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином ч.1 ст.192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я особи з якої стягуються аліменти або особи, яка отримує аліменти та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На думку суду, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, отримувача аліментів та неповнолітньої дитини, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Станом на дату подання позову прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років, нормами чинного законодавства встановлений у розмірі 1777 грн.

Таким чином судом встановлено, що відповідач сплачує аліменти у розмірі нижчому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд враховує, що неповнолітній син сторін по справі потребує допомоги від обох батьків, позивач допомогу своєму сину надає, але її недостатньо для забезпечення повноцінного фізичного та духовного розвитку дитини, утримання якої безумовно повязано із значними матеріальними затратами.

При розгляді вказаної справи, суд також враховує матеріальне становище відповідача, оскільки відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання свого сина у розмірі, який буде достатнім для нормального забезпечення його життя, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище відповідач суду не надав.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Також, згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Таким чином, у разі погіршення матеріального стану платника аліментів розмір аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено (зокрема, зменшено) за позовом платника аліментів шляхом їх присудження у частці від його заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв'язку з чим 500 грн. аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини.

Разом із цим суд враховує, що відповідач, проти збільшення розмірів аліментів заперечує та зазначає, що він має нерегулярний дохід, офіційно ніде не працює, а позивачем не наведено будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів.

Суд враховує, що відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем жодних доказів, які могли б підтвердити факт покращення матеріального стану відповідача надано не було.

Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є, на думку суду, завищеними та враховуючи відсутність будь-яких доказів отримання відповідачем регулярного доходу, достатнього для виконання такого зобовязання, підлягають зменшенню.

Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що буде відповідати як вимогам чинного законодавства щодо посилання захисту права дитини на належне утримання, такі і інтересам обох сторін.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд, стягує з відповідача на користь держави судовий збір від яких при подачі заяви був звільнений позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183, 192 Сімейного Кодексу України, ст.ст.15, 15-1, 30, 62, 75, 203 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу сплати аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення із дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини.

Виконавчий лист № 2-1423/2009 р, виданий згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2009 року - відкликати із Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а відповідачем у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя : Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 13 грудня 2017 року.