Справа №489/5511/17
Провадження №2-н/489/767/17
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

20 листопада 2017 року м. Миколаїв

Суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Румянцева Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2010 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2010 року і до досягнення ним повноліття.

17 жовтня 2012 року рішенням цього ж суду зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 600 грн. до 400 грн. щомісячно, починаючи з 24.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 96 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вказана норма цивільного законодавства встановлює, що судовий наказ може бути видано за вимогою про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у тому випадку, коли заявник звернувся вперше за видачею судового наказу про стягнення аліментів.

Судом уже вирішено питання щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, а тому відсутні підстави для видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів у відповідності з п. 4-1 ч. 1 ст. 96 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 100 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо наявні обставини, зазначені у пунктах 2-5 частини другої статті 122 цього Кодексу.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин, слід відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу в звязку з наявністю рішення суду, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Керуючись ст. ст. 3, 96, 100, 122, 209-210 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИЛА:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: