АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6979/16-ц 22-ц/774/1477/К/17
Справа № 212/6979/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1477/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 26 (III) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

судді: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі: представника Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 275 600 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, втратою професійної працездатності в розмірі 50%.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 суму грошових коштів в розмірі 22000 грн. без урахування податку на відшкодування моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоров'я, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 275 600 грн., посилаючись на неповне та неточне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач перенесла та переносить у звязку із професійним захворюванням, не враховано, що при подальшому переогляді стан її здоровя може погіршитись.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на недоведеність позивачем обставин справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння їй моральної шкоди, якими можуть бути лише висновки медичних установ, та в підтвердження протиправності поведінки відповідача. При цьому, при укладенні трудового договору позивач була під підпис ознайомлена із наявністю шкідливих умов праці та не ставила питання про розірвання трудового договору у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. Зважаючи ж на те, що ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обовязок дбати про особисту безпеку та здоровя, представник відповідача вважає, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок її власного недбайливого ставлення до свого здоровя, тоді як роботодавець забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів (надавав позивачу додаткову відпустку).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працювала в небезпечних та шкідливих умовах праці на шахті «Гвардійська» ВАТ «КЗРК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», більше 13 років.

Висновком МСЕК від 13.10.2016 року позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50% безстроково за професійним захворюванням, хронічного обструктивного захворювання легенів та радикулопатія та встановлена третя група інвалідності.

По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 22 червня 2016 року, в п. 19 вказаного акту зазначено, що, враховуючи роботу позивача впродовж 13 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, та зміною керівництва підприємства конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити не можливо (а.с.4-7).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 червня 2016 року, встановлена причина професійного захворювання позивача праця протягом 13 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці та саме її дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22 червня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є її робота, зокрема на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої шкоди за умови доведеності такої шкоди.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у звязку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не бере до уваги.

За таких обставин відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обовязок дбати про своє здоровя і саме дії позивача призвели до виникнення у неї професійного захворювання, адже, як встановлено судом, роботодавцем було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а норми ст. 14 Закону України «Про охорону праці» передбачають обовязки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та жодним чином не регламентують його дій у випадку порушення нормативно-правових актів з охорони праці роботодавцем.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Доводи апелянта ПАТ «Кривбасзалізрудком» про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач є субєктом страхування від нещасного випадку і мав бути забезпечений медикаментозним лікуванням у порядку, визначеному Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» колегією суддів відхиляються, оскільки предметом позовних вимог є відшкодування моральної шкоди, а не стягнення витрат, понесених на лікування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не враховано характер отриманного професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати нею професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно страждає від стійких болів, що її досить сильно морально пригнічує та змушує постійно лікуватися, звертатись до лікарів і постійно знаходитись під їх наглядом, крім того, характер захворювання не дає надії на видужання позивача у майбутньому.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити його з 22 000 гривень до 27 000 гривень.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача відхиленню, а рішення суду зміні, відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"на користь ОСОБА_3, збільшивши цей розмір з 22 000 грн. до 27000 (двадцять сім тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: