Справа № 639/9341/16- ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі:головуючого- судді Єрмоленко В.Б.,

при секретарі Слюсаревій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки пл. 0,0825 га, що знаходиться по пров. Бєлінського, 6 в м.Харкові, кадастровий номер :14:005:0001, переданий для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, посилаючись на те, що після смерті бабусі ОСОБА_3, за договором довічного утримання, він і відповідач ОСОБА_2 набули в рівних частках право власності на житловий будинок з надвірними будівлями.Під час укладання цього договору 29.10.2004 р. про існування державного акту про право власності, виданого ОСОБА_3 11.10.2005 р., не було відомо. Позивач стверджує, що через відсутність оригіналу державного акту про право власності на землю він, як єдиний спадкоємець за законом, не має можливості в нотаріальній конторі оформити свої права на земельну ділянку і йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії 22.11.2016 р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 предявила до ОСОБА_1 зустрічний позов про визнання права власності на іншу ? частину земельної ділянки, пояснивши, що половина житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: м. Харків, провулок Бєлінського, будинок № 6 належить їй на підставі Договору довічного утримання, укладеного 29.10.2004 року з ОСОБА_3 (свекрухою), зареєстрованого в реєстрі за № 4/1178. Після смерті 26.11.2014 р. ОСОБА_3 позивач за зустрічним позовом , яка проживала разом із спадкодавцем та зареєстрована з 1991 року, в особистих речах померлої знайшла ксерокопію Державного акта про право власності на земельну ділянку, виданий на підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 року № 156/04 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» та зареєстрований в Харківському міському управлінні земельних ресурсів за № 79293 від 11.11.2005 року. З посиланням на вимоги ст.ст.81, 120 Земельного Кодексу України ОСОБА_2 просила задовольнити свої вимоги та не заперечувала проти первісного позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до Договору довічного утримання , укладеного 29.10.2004 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, та зареєстрованого в реєстрі за № 4/1178, ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2, ОСОБА_1 у рівних частках кожному, житловий будинок з надвірними будівлями по пров.Бєлінського, 6 в м.Харкові, який розташовано на земельній ділянці пл. 816 кв.м.

26.11.2014 р. ОСОБА_3 померла. Право власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за кожним зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 24.01.2005 року і 19.01.2005 р. відповідно., що підтверджується Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Після її смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 824, 85 кв.м. , кадастровий № :14:005:0001, що знаходиться по пров. Бєлінського, 6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначений державний акт видано на підставі рішення ХХV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 року № 156/04 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» та зареєстрований в Харківському міському управлінні земельних ресурсів за № 79293 від 11.11.2005 року. Державний акт зареєстрований 11.10.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 79293.

ОСОБА_1 звернувся до 5-ї Харківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_3, але йому було відмовлено зв'язку з тим, що ним не надано оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Належним чином копію державного акту видано на вимогу державного нотаріусу ОСОБА_5 геокадастру у м.Харкові Харківської області.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті бабусі, оскільки проживав і був зареєстрований в житловому будинку разом із спадкодавцем.

Суд також зазначає, що за вимогами ч.3,4 ст. 120 Земельного Кодексу України ( в редакції що була чинною на час укладання договору довічного утримання) , у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Статтею 116 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до вказаних норм законодавства, ОСОБА_3 на час укладання договору довічного утримання та передання майна сторонам (житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, пров. Бєлінського, 6), з 06.10.2004 року належала на праві власності земельна ділянка, на якій знаходився будинок.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 120 ЗК України до набувачів за договором довічного утримання також повинно перейти і право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок з надвірними спорудами, що належить їм на праві власності по ? частині кожному.

Згідно зі ст. 81 Земельного Кодексу України право власності громадян на землю набувається у звязку з договором купівлі- продажу, дарування, міни, іншими цивільно- правовими угодами, у звязку з прийняттям спадщини і на інших підставах.

За правилами ч.1ст.120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у праві власності, користуванні іншої особи , припиняється право власності, право користування на земельну ділянку, на якій розташовані ці об»єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

З огляду на викладене, за нормами, закріпленими у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України № 6-2цс15 і від 12.02.2015 року, № 6-2225/цс16 від 12.10.2016 року.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, а відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є його визнання.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 79, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 316, 321, 328, 377, 392 ЦК України, ст.ст. 81, 116,118,120 Земельного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності за кожним на ? частину земельної ділянки пл. 0,0825 га за адресою: м.Харків, пров.Бєлінського ,6 ( кадастровий номер земельної ділянки-:14:005:0001), з цільовим призначенням земельної ділянки-для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на праві приватної власності на землю , зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 79293 від 11.10.2005 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення , а особами, які не були присутні в судовому засіданні-в той же строк з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ