Справа № 415/7132/17
Провадження № 2-о/415/839/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.12.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Коваленко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Керімової Е.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, -

ВСТАНОВИВ:
До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_1 , із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що він працював у військовій частині Польова пошта 24994 з 21.10.1987 року по 04.05.1991 року. При зверненні до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську щодо нарахування пенсії було виявлено помилковий запис у трудовій книжці, а саме дата прийняття на роботу вказана «21.10.1987 року», а дата наказу вказана «25.10.1987 року». Встановлення факту роботи необхідно заявнику для призначення пенсії. На підставі викладеного, заявник просив встановити факт роботи у військовій частині Польова пошта 24994 з 21.10.1987 року по 04.05.1991 року на посаді: з 21.10.1987 року по 29.02.1988 року включно інженера-технолога, з 01.03.1988 року по 04.05.1991 року техніка АХО.

Заявник у судове засідання не з`явився, в заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши відомості про належне повідомлення заінтересованої особи про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за її відсутності.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно копії трудової книжки від 19.08.1974 року ОСОБА_1 21.10.1987 року був прийнятий до Військової частини НОМЕР_1 на посаду інженера технолога наказ №229 від 25.10.1987 року. 01.03.1988 року переведений на посаду техніка АХО наказ № 49 від 29.02.1988 року. 04.05.1991 року звільнений за п.2 ст. 29 КзПП РСФСР (у зв`язку з закінченням строку трудового договору за кордоном), наказ № 88 від 13.04.1991 року .

Згідно копії військового квитка НОМЕР_2 , особовий № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 прийнятий на облік військової частини НОМЕР_1 21.10.1987 року, знятий з обліку 18.04.1991 року.

Згідно копії довідки, наданої військовою частиною Польова пошта НОМЕР_4 , ОСОБА_1 працював у військовій частині за трудовим договором з 21.12.1987 року по 18.04.1991 року.

З копії архівної довідки від 04.10.2017 року №5/155735, наданої центральним архівом міністерства оборони Російської Федерації вбачається що на підставі наказу від 30.10.1987 р. №224 ОСОБА_1 з 21 жовтня 1987 року прийнято на посаду маляра, до роботи стати з 30.10.10987 року; на підставі наказу від 05.11.1987 року №229 ОСОБА_1 з 05 листопада 1987 року переведено на посаду інженера-технолога.

Згідно копії архівної довідки №9646 від 03.11.2017 року, виданої філією центрального архіву східного військового округу м. Ростов-на-Дону, наказом командира військової частини Польова пошта 24994 від 13 квітня 1991 року, ОСОБА_1 надана чергова відпустка з 19 квітня 1991 року по 04 травня 1991 року з наступним звільненням за п. 2 ст. 39 КзПП РСФСР у зв`язку із закінченням строку трудового договору за кордоном та відряджено в розташування Лисичанського МВК.

Як вбачається з листа Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську від 10.10.2017 року №10179/02-33, ОСОБА_1 звернувся до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську з заявою про призначення пенсії, але йому було відмовлено у зв`язку відсутністю достатнього страхового стажу, для підтвердження факту роботи на підприємствах, які містять не правильні записи та рекомендовано звернутись до суду.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Вимоги ст. 214 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам цивільного процесу рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, їм відомі права та обов`язки, регламентовані ЦПК України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до приписів ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Приписами 2 ст.256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у п. 1 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення."

Як вбачається з трудової книжки заявника при внесення запису про звільнення до трудової книжки було зроблено описку, а саме: записано номер та дату наказу про прийняття на роботу «нак. № 229 від 25.10.1987 року» . В судовому засіданні було підтверджено архівною довідкою від 04.10.2017 року № 5/155735, що заявник був прийнятий на роботу 21.10.1987 року на підставі наказу №224 від 30.10.2017 року.

Наявні неточності виникли не з вини заявника, а є допущеною відповідними посадовими особами помилковою опискою.

Самостійно усунути вказані неточності позивач не може, оскільки військова частина Польова пошта НОМЕР_4 відсутня, накази командира військової частини. передані на зберігання до Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації та до філії центрального архіву Східного військового округу м. Ростов-на-Дону.

В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 « Про судову практику в справах про встановлення фактів , що мають юридичне значення » зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

У зв`язку з тим, що наявна помилка у запису в трудовій книжці позивач не може претендувати на призначення пенсії.

Оскільки внести виправлення у первинні документи неможливо, заявник обґрунтовано звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи викладене суд вважає , що наявні підстави для задоволення заяви .

При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов`язковою.

Понесені заявником судові витрати у справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 234, 256-259, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області - задовольнити.

Встановити факт роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у військовій частині Польова пошта НОМЕР_4 з 21.10.1987 року по 04.05.1991 року на посаді: з 21.10.1987 року по 29.02.1988 року включно інженера-технолога, з 01.03.1988 року по 04.05.1991 року техніка АХО.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко