Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_4, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання вчинити певні дії за касаційної скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила скасувати постанову державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкової Н.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 грудня 2015 pоку № 3586/02-31 та зобов'язати державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкову Н.Г. видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частини майнових авторських прав ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, на твір «ІНФОРМАЦІЯ_2

На обгрунтування своїх вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, на частину якої вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Вказувала, що має право на успадкування за заповітом майнових авторських прав на твір ІНФОРМАЦІЯ_2 автором якого є її батько, перша публікація якого була здійснена Військовою академією протиповітряної оборони сухопутних військ ім. Маршала Радянського Союзу ОСОБА_8 у 1993 році.

Однак 21 грудня 2015 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище твір ОСОБА_7, з посиланням на те, що згідно з даними Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, станом на 05 листопада 2014 року ОСОБА_7 не є автором жодного із зареєстрованих творів.

На запит до Генерального штабу Збройних сил України щодо отримання інформації, необхідної для оформлення спадкової справи після смерті ОСОБА_7, їй було надано відповідь, що у бібліотеці Національного університету оборони України ім. Івана Черняховського є в наявності книга видання Військової академії протиповітряної оборони сухопутних військ ім. Маршала Радянського Союзу ОСОБА_8, автор - ОСОБА_7, інвентарний номер 152291, один екземпляр. Згідно з додатками до відповіді цією книгою є «ІНФОРМАЦІЯ_2

Посилаючись на те, що відмова державного нотаріуса є незаконною, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства України, просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батько позивачки ОСОБА_7, який на випадок своєї смерті заповідав все належне йому майно своїй доньці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (заповіт від 22 липня 1999 pоку, посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори).

25 лютого 2008 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1

Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори БочковоїН.Г. від 21 грудня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на книгу видання Військової академії протиповітряної оборони сухопутних військ імені Маршала Радянського Союза ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 який був її автором, із посиланням на те, що відповідно до повідомлення наданого Державною службою інтелектуальної власності України від 10 листопада 2014 року за даними Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір та Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, станом на 05 листопада 2014 року ОСОБА_7 не є автором жодного із зареєстрованих творів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкова Н.Г. діяла у межах її повноважень і у спосіб, передбачений діючим законодавством, а також із того, що позивачкою неправильно обрано спосіб захисту її прав.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

Базовими нормативними актами, які регулюють суспільні відносини стосовно авторських прав та їх спадкування, є Закон України «Про авторське право і суміжні права», Цивільний кодекс України, Закон України «Про нотаріат».

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про авторське право та суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення і починає діяти від дня створення твору. Таким чином, моментом виникнення авторського права є момент створення твору. Отже, авторські права не підлягають обов'язковій реєстрації і належність авторських прав на твори може бути підтверджена наданням оригіналу або примірника твору.

Аналогічні положення містять ст. 437 та ст. 435 ЦК України, у яких йдеться про те, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого, автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З матеріалів справи вбачається, що підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майнові авторські права на твір «Основы теории многоканального анализа» приватним нотаріусом зазначено відсутність від Державної служби інтелектуальної власності України інформації щодо належності ОСОБА_3 авторських прав на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права» авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрації твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Таким чином, моментом виникнення авторського права є момент його створення.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про авторське право та суміжні права» первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 червня 2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», судам роз'яснено, що реєстрація права на об'єкти інтелектуальної власності у відповідності з вимогами чинного законодавства здійснюється Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України. Проте необхідно враховувати, що авторське право на твір виникає внаслідок факту створення твору. Тому для виникнення та здійснення авторського права не вимагається реєстрація права на твір чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Реєстрація може здійснюватись на вимогу суб'єкта авторського права, але вона не має правовстановлюючого характеру.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, не врахував, що лист Генерального штабу Збройних сил України від 02 червня 2015 року № 323/1008 є офіційним документом у розумінні ст. 1 Закону України «Про інформацію».

Інформація, що міститься ньому, посвідчує факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, а саме: можливість реалізації позивачем свого права на спадкування за заповітом авторських майнових прав спадкодавця.

Водночас відповідь Державної служби інтелектуальної власності від 10 листопада 2014 року за № 1-8/8189 про відсутність реєстрації авторського права у відповідних реєстрах лише підтверджує, що спадкодавець не звертався до служби за реєстрацією своїх прав, що автор не передавав свої майнові права на твір за життя іншим особам та що у реєстрі відсутні відомості про права третіх осіб на науковий твір «ІНФОРМАЦІЯ_2 Крім того, у цій відповіді Державною службою інтелектуальної власності зазначено, що реєстрація авторського права не є обов'язковою, а виникає з моменту створення твору.

Положення ч. 5 ст. 11 Закону «Про авторське право і суміжні права», у якому йдеться про те, що суб'єкт авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах, закріплює право, а не обов'язок автора, а тому нотаріус не повинен вимагати надання свідоцтва про реєстрацію авторського права для видачі свідоцтва про право на спадщину.

З урахуванням вищенаведеного, спадкодавець володів авторськими правами на всі опубліковані під його ім'ям твори. Авторські права не підлягають обов'язковій реєстрації і належність авторських прав на літературний твір може бути підтверджене наданням оригіналу або примірнику твору.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував, на порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив усіх доводів та наданих сторонами доказів у їх сукупності та передчасно залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик