У Х В А Л А

31 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І. Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання,

встановила:

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто на її користь з ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 березня 2017 року до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2017 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 травня 2017 року в частині стягнення аліментів змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів з 1/3 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2017 року.

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 141, 182, 200 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На підтвердження зазначеної підстави заявницею надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року, 31 серпня та 5 жовтня 2016 року, 2 березня та 3 липня 2017 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, ураховуючи матеріальне становище позивачки, відповідача й дитини та стан здоров'я дитини й відповідача, який є інвалідом III групи, має професійне захворювання, а також погіршення стану його здоров'я за останній час, дійшов висновку про зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина аліментів до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 березня 2017 року до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років відповідно до частини третьої статті 181, частини першої статті 182, частини першої статті 199, частини першої статті 200 СК України.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на період навчання у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з огляду на надані сторонами докази та встановлені фактичні обставини у справі, та із врахуванням матеріального становища відповідача та дитини, а також те, що мати дитини померла, а хвороба відповідача має тривалий характер.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2017 року суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, установивши фактичні обставини справи, врахував матеріальне становище та стан здоров'я відповідача, матеріальне становище позивача, а також ту обставину, що дитина не має можливості самостійно себе забезпечувати, дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 200, статтями 182, 199 СК України, для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини в розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно до припинення навчання.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року суд касаційної інстанції, змінюючи рішення судів попередніх інстанцій у частині визначення часу, до якого слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини, виходив з того, що суди неправильно визначили час, до якого слід стягувати аліменти, оскільки стягнули аліменти не до моменту припинення навчання, як передбачено частиною другою статті 199 СК України, а до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Такого ж висновку дійшов суд касаційної інстанції у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2017 року.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 березня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції про зменшення розміру стягнутих з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дитини аліментів на час навчання та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з певного часу і до закінчення навчання, виходив з того, що суд не врахував матеріального становища позивача, відповідач не надав доказів про свої доходи, а також погодився з позовом та не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі ј частини.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки у справах наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко