Справа № 203/2926/17
Провадження № 2/0203/1113/2017
18.10.2017 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Єдаменко С.В.,
при секретарі Заярній А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,
До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позову зазначено, що 29 квітня 2017 року сталась ДТП за участю належного позивачу автомобілю та мотоцикла під керуванням водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Винним в ДТП було визнано ОСОБА_2 Згідно висновку експерта вартість матеріальних збитків становить 34 641,9 грн., без врахування втрати товарної вартості автомобіля 21 257 грн. тобто втрата товарної вартості транспортного засобу складає 13 384 грн. Позивач просить стягнути з відповідача 14 884 грн. матеріального збитку завданого внаслідок ДТП, яка складається з 13 384 грн. втрата товарної вартості автомобіля, 1 500 грн. витрати за проведення експертного дослідження, також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. та витрати зі сплати судового збору. (а.с.2-5)
Позивач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Від позивача на адресу суду надійшла заява в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує, просить розглянути справи без його участі та участі його представника. (а.с.39)
Відповідач у судові засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.
Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то розгляд справи відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановою судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2017 року (справа № 204/4077/17) ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. та 320 грн. судового збору. Постанова не оскаржувала та 07 серпня 2017 року набрала законної сили. (а.с.34)
Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Право власності на автомобіль «Nissan Qashqai», державний номер НОМЕР_2, зареєстроване за ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 837921, Центр 1241. (а.с.26)
Право власності на мотоцикл «SOUL SK 150-8», державний номер НОМЕР_1 зареєстроване за ОСОБА_2. (а.с.29)
Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до п.2.4 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) ( z0724-09 ) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
При таких обставинах суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право вимагати відшкодувати матеріальну шкоду завдану його автомобілю внаслідок ДТП.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.
Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Згідно ст. 32 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (із наступними змінами та доповненнями), відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.
З огляд на викладене суд приходить до висновку, що позивач має право на предявлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається.
Доказів відшкодування майнової шкоди відповідачем завданої внаслідок ДТП в добровільному порядку до матеріалів справи не надано, тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригоди суму 14 884 грн., яка складається з 13 384 грн. шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу та 1 500,00 грн. витрати понесені на проведення експертного дослідження.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу витрат пов'язаних з розглядом справи відносяться витрати на правову допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Відповідно до ст. 1 закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Позивачем на підтвердження своїх витрат на правову допомогу надано копію договору про надання правової допомоги № 08/08 від 07 серпня 2017 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4 (а.с. 30-31), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 червня 2011 року № 2325 на ім'я ОСОБА_4 (а.с.32), акт № 1 прийому передачі наданих послуг від 10 серпня 2017 року щодо визначення вартості видів правової допомоги (а.с.40), фотокопію квитанції до прибуткового касового ордеру № 02 від 07 серпня 2017 року, про плату позивачем адвокату 5 000 грн. (а.с.33)
Як вбачається з матеріалів справи адвокат ОСОБА_4 здійснювала свої обов'язки визначені договором про надання правової допомоги та актом № 1 прийому передачі наданих послуг від 10 серпня 2017 року а саме підготовила позовну заяву, проведення усної консультації з позивачем та надання йому правової допомоги. Оскільки вказані дії можуть розглядатись як відповідні процесуальні дії сторони, зважаючи на час, необхідний для їх фактичного здійснення, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума 5 000 грн. витрат на правову допомогу знаходиться в межах граничних витрат, передбачених законом.
Надана позивачем квитанція містить всі необхідні реквізити: дату видачі, суму, прізвище та ініціали позивача, відомості про адвоката, підпис та печатку, зазначено, що грошові кошти сплачені позивачем на підставі договору про надання правової допомоги № 08/08 від 07 серпня 2017 року. (а.с. 33)
У зв'язку з цим, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату правової допомоги в розмірі 5 000,00 грн.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України за результатами розгляду сума судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (а.с. 1), підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 511,636, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 3607 ЦПК України, ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, гуртожиток на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, номер облікової картки платника податків НОМЕР_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, гуртожиток збитки на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 29 квітня 2017 року: матеріальну шкоди в розмірі 14 884 грн., витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 5 000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. а разом 20 524 (Двадцять тисяч пятсот двадцять чотири) грн.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 233 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення також може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя С.В. Єдаменко