УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/9183/17

Провадження № 2/638/3784/17

13.07.2017 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкін В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції, Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції про скасування обтяжень нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції, Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції про скасування обтяжень нерухомого майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без рухута надано пятиденний строк з дня отримання ухвали для виправлення недоліків заяви.

На виконання вимог ухвали позивачем надано заяву, у якій конкретизовано прохальну частину позовної заяви, а також клопотання про відстрочення доплати судового збору.

Суд, ознайомившись із заявою на виконання вимог ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2017 року про залишення позову без руху, а також із клопотанням про відстрочення доплати судового збору,прийшов до висновку, що клопотання про відстрочення доплати судового збору задоволення не підлягає, а позовна заява, предявлена відповідачам - Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції, Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції підлягає поверненню позивачу ОСОБА_1 з розясненням їй вимог частини 5 статті 121 ЦПК України, згідно якої повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Так, у клопотанні про відстрочення сплати судового збору позивач посилається на тимчасові матеріальні складнощі, при цьому жодного доказу цьому надано не було.

Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України та статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Суд вважає, що причини, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору. З огляду на зміст заявлених вимог, обов'язковість сплати судового збору та те, що заявником не зазначено підстав та не надано належних та допустимих доказів для відстрочення сплати судового збору, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про відстрочення судового збору. До того ж позивач не відноситься до жодної категорії осіб, зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», які звільняються від сплати судового збору.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З урахуванням вимог статті 11 ЦПК, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України «Про судовий збір», з власної ініціативи. Так як на стадії вирішення питання про відкриття провадження норма щодо покладення судових витрат на відповідача не застосовується, а відомостей про майновий стан позивач не надав, підстави для відстрочення сплати судового збору відсутні.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява №28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Також, зокрема, у п.п. 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» (STANKOV v. BULGARIA) (заява №68490/01) від 12.07.2007 року, вказано про те, що цілі, які переслідуються при стягненні судових витрат, зокрема судового збору слід вважати прийнятними враховуючи загалом питання відправлення правосуддя, зокрема, що стосується фінансування судової системи, крім цього, такі діють стримуючим фактором для легковажних претензій, однак такі не повинні бути надмірним тягарем, тобто значне фінансове навантаження може виступати як фактор, що обмежує доступ до правосуддя, право на суд.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обовязковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Окрім несплати судового збору за ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір», позивачем не виконано інших вимог, що були розяснені в ухвалі про залишення позову без руху, а саме: в позовній заяві не зазначено зміст позовних вимог, що не відповідає пункту 3 частини 2 статті 119 ЦПК України, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, докази, що підтверджують кожну обставину, що не відповідає пункту 5, 6 частини 2 статті 119 ЦПК України.

Відповідно до вимог статті 121 ЦПК України суд виносить ухвалу про повернення позовної заяви позивачу у звязку з тим, що не була виконана ухвала про залишення позову без руху.

Керуючись ст.121 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції, Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції про скасування обтяжень нерухомого майна визнати неподаною та повернути позивачу.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до районного суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: