АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 648/1169/17 Головуючий в І інстанції: Бугрименко В.В.
Провадження №22-ц/791/1351/2017 Доповідач: Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_1,

секретар Павловська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування вимог Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 30 січня 2008 року, відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 5000 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує умови договору, вказані кошти, проценти та інші передбачені договором платежі не повертає, у звязку з чим, станом на 28 лютого 2017 року виникла заборгованість в сумі 22765,32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4439,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 12965,69 грн., заборгованість за пенею та комісією 3800,00 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова), та 1060,25 грн. (процентна складова). Посилаючись на наведене, просили стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 22765,32 грн. та судові витрати.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі, у звязку із пропуском передбаченого законом строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, а також на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, який складається з анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умов та Правил). На підставі вказаного договору, відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.14-20).

Протягом строку кредитування відповідача, розмір кредитного ліміту було зменшено 17 квітня 2009 року та 18 травня 2015 року до 4600 грн. та 4440 грн. відповідно (а.с.13).

Зі змісту п. 6.5. Умов та Правил вбачається, що позичальник зобовязувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісію відповідно до умов договору.

Відповідачка взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого, станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість у розмірі 22765,32 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4439,38 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 12965,69 грн., заборгованість за пенею та комісією 3800,00 грн., а також штрафів: 500,00 грн. (фіксована складова), та 1060,25 грн. (процентна складова) (а.с.9-12).

Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк.

Відповідно до пп. 3.1.1 пункту 3 частини ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця (а.с.19 зв).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно розділу 6 заяви-анкети строк дії кредитної картки та кредитного ліміту складає два роки.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обовязкової для всіх судів України.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою строк дії картки указано на лицьовій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено не пізніше останнього дня місяця вказаного на картці (поле MONTH).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого представник відповідачки подав відповідну заяву, оскільки термін дії виданої позичальнику картки закінчився у березні 2011 року, останній платіж за договором здійснений відповідачем 14 липня 2010 року, а з цим позовом банк звернувся до суду у квітні 2017 року.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що договір автоматично пролонговано, оскільки жодна із сторін не проінформувала про його припинення, не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.п. 3.1.1, 3.1.3 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, а саме - шляхом надання клієнту картки з новим строком її дії, а не автоматичного продовження дії картки на новий строк, як помилково вважає апелянт. Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що банком позичальнику після закінчення строку дії кредитної картки видавалася нова кредитна картка, що б вказувало на продовження строку дії кредитного договору.

Також є безпідставними доводи Банку щодо стягнення заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією, що нараховані упродовж останніх трьох років, а також неустойки в межах останнього року, який передував зверненню Банку з позовом, оскільки за змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_1