Справа № 415/2042/17
Провадження № 2/415/967/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Калмикової Ю.О.,

за участю секретаря - Кравченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайсквугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоровю професійним захворюванням та їх наслідками, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Державного підприємства «Первомайсквугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоровю професійним захворюванням та їх наслідками.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 14 червня 1980 року він почав працювати підземним горно робочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею (в шахті) в зокрема після проголошення незалежності України він працював під землею тільки в Державному підприємстві «Первомайськвугілля» 29.02.2016 року його було звільнено у звязку з виходом на пенсію на підставі наказу №69 від 29.03.2016 р.

Швідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у нього професійних захворювань, хронічна двобічна сонсоневральна приглуговатість, початкові явища зниження слуху підставою встановлення йому втрати працездатності слати вплив пилу, концентрація кого перевищує ГДК, шуму, рівень яких перевищую ГДР, стаж в шкідливих умовах 12 років. Оскільки втрата працездатності спричинила йому фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації, життя, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, тому йому заподіяна моральна шкода, яку він просить відшкодувати йому за рахунок відповідача шляхом стягнення одноразової грошової компенсації в розмірі 60000 грн.

Таку вартісну оцінку моральної шкоди, зазначено виходячи з ступеня моральних страждань та негативних наслідків, що наступили в наслідок шкідливого впливу на його здоровя, шкідливих технологічних умов роботи та ступеня втрати працездатності.

За період праці на ДП «Первомайськугілля» тобто більше 12 років, згідно лабораторно-інструпментальних досліджень запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксину кремнію 6,0 % склада 9,0 мг/м3 протягом 94,3 % часу робочої зміни при ГДК 2 мг/м3, виробничий шум до 90 дБА при ГДК 10 дБА. Праця по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу, 2 та 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно Гігієнічної класифікації праці Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083 2001 р., затверджено Наказом Міністерства охорони здоровя України від 27.12.2001 року №528 («320), це як працездатності в період трудової діяльності. Більшість свого трудового стажу він відпрацював в шахті «Тошківська» (більше12 років).

Згідно з медичного висновку Центарлної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 09.02.2016 року №3/44 йому вперше встановлено професійну хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким ступенем зниження слуху.

Як зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання став тривалий період роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактору пил переважно фібро генної дії, виробничий шум.

Згідно висновку МСЕК №008738 від 23.03.2016 р. йому встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25% у звязку з професійним захворюванням.

Факт спричинення моральної шкоди полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовя.зків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможлив.ості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці.

На підставі викладеного та після зменшення позовних вимог просив суд стягнути з Державного підприємства «Первомайськвугілля» на його користь відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями та їх наслідками в сумі 30 000.00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмові пояснення, що ОСОБА_1І працював на ВП «Шахта Тошківська» ДП «Первомайськвугілля» з 01.03.1986 року, наказ №47/К від 01.03.1986 р. був прийнятий учнем гірника очисного забою підземного 1 розряду з повним робочим днем під землею. 10.06.1991 р. звільнився згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням наказ №63/К від 10.06.1991 р.

20.05.2009 р. був прийнятий на ВП шахта «Тошківська» ДП «Первомайськугілля» машиністом підземних установок з повним робочим днем під землею, наказ №185/К від 26.05.2009 р. 29.02.2016 р. звільнився у звязку з виходом на пенсію підстава наказ №69/К від 29.02.2016 р.

18.02.2016 р. було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відносно ОСОБА_1

Згідно вищенаведеного акту причина виникнення професійного захворювання багаторазова тривала дія пилу, шуму та інших шкідливих факторів в робочій зоні з перевищенням ГДР під час роботи. На робочому місці машиніста підземних установок, де працював позивач 6 років 9 місяців. На робочому місці електрослюсаря підземного, де позивач працював 11 місяців. На робочому місці гірника очисного забою, де позивач пропрацював 4 роки.

Позовні вимоги визнали в повному обсязі, крім того надали письмову заву про слухання справи за відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з трудової книжки серії БТ-І №4326368 заповненої 19.06.1980 р. на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 запис №1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 прийнятий підземним електрослюсарем ІІІ розряду з повним робочим днем під землею на підставі наказу №79к від 14.06.1980 р.

Згідно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18.02.2016 р. професійне захворювання виникло за таких обставин машинівсть підземних устновок ОСОБА_3 тривалий час працював в умовах підвищеної запиленості повідтря робочої зони вугільно-породним пилом, шуму. яка оумовлена експлуатацією недосконалої в частині пилоутворення гірничо-видобувної техніки, незастосуванням на шахті протипилових засобів та засобів проти шуму у повному обсязі. Причина виникнення професійного захворювання багаторазова три вала дія пилу, шуму та інших шкідливих факторів в робочої зони з перевищенням ГДР під час роботи.

Згідно з випискою №108 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (підкреслити) лікувальні і трудові рекомендації протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження, несприятливого мікроклімату, інтенсивного шуму. Спостереження та лікування у терапевта, невропатолога, ЛОР, профпалатога за місцем проживання. Динамічне спостереження клінічні лікування в санаторіях пульмонолічного таневрологічного профілю.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професіфної працезданості у відсотках. потреби у наданні медичної та соіціальної допомоги серії 12 ААА №008739 від 23.03.2016 р. надано ОСОБА_4 первинчно, групу інвалідності не встанволено, спупінь втрати професйної працездатності у відсотках 25% з 15.03.2016 по 01.04.2018 в т.ч. 20% по пневмаконкозу 5% по духсторонньої тугоухості. Дата перегляду 15.03.2018 р.

Згідно з медичним висновком №160 від 09.02.2016 р. центарльної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 09.02.2016 р. №3/44 наданої ОСОБА_5 про те, що встановлено професійного характеру захворювання захворювання професійні, встанволені вперше.

Тобто, роботодавець відповідач допустив перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Відповідно до ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до п.5, п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Також, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи те, що на час виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди вищезазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

Таким чином, розяснення умов праці, позивач був попереджений про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Окрім того, згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Також відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я і наявність у нього професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності.

Умови відшкодування моральної (немайнової) шкоди, передбачені укладеним сторонами контрактом, які погіршують становище працівника порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9 КЗпП є недійсними (п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципом розумності та справедливості, приймає до уваги стан здоров'я позивача, втрату професійної працездатності, інвалідність, вину підприємства в заподіянні шкоди, характер та об'єм його фізичних, душевних, психічних страждань від одержаного профзахворювання, втрату можливості його трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних тяжких змін життєвих зв'язків, а також визнання позовних вимог відповідачем, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 30000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 61, 88, 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 23, 1168 Цивільного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Первомайсквугілля» про відшкодування шкоди, завданої здоровю професійним захворюванням та їх наслідками задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Первомайсквугілля» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди завданої професійними захворюваннями та їх наслідками в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Первомайсквугілля» на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА