Справа № 369/8676/16-ц Головуючий у І інстанції ПІНКЕВИЧ Н.С.
Провадження № 22-ц/780/5303/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 40 23.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

23 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря - Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ» про спростування недостовірної інформації та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1) було опубліковано повідомлення «ІНФОРМАЦІЯ_2», а також на четвертій сторінці цієї газети опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3». Вказував, що вказане повідомлення стосується його особи та подій під час проведення сесії Броварської міської ради 15 березня 2016 року. Вважав, що поширені відповідачем відомості про те, що він влаштував бійку під час виконання державного гімну не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом засідання Броварської міської ради від 15 березня 2016 року, з якого вбачається, що він не приймав участі у завдаванні ударів та побоїв. Зазначав, що негативний характер таких відомостей випливає з їх змісту, оскільки на думку позивача, його звинувачують у вчиненні порушення громадського порядку.

Позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_2) було опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_5». ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі «ПРАВДАТУТ» через сервіс YouТube поширено відеосюжет під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7», який також було поширено ІНФОРМАЦІЯ_8 в рубриці «Новини» на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ». Вважає, що інформація наведена у вказаній вище статті та відеосюжеті про те, що: «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_10», «ІНФОРМАЦІЯ_11», «ІНФОРМАЦІЯ_12», «ІНФОРМАЦІЯ_13», «ІНФОРМАЦІЯ_14», «ІНФОРМАЦІЯ_15», є недостовірною та негативною інформацією, порушує особисті немайнові права на повагу до честі та ділової репутації позивача.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем відомості, а саме:

- «ІНФОРМАЦІЯ_2», що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1);

- ІНФОРМАЦІЯ_9;

- ІНФОРМАЦІЯ_10;

- ІНФОРМАЦІЯ_11;

- ІНФОРМАЦІЯ_12;

- ІНФОРМАЦІЯ_13;

- ІНФОРМАЦІЯ_14, що опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_4 в газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_2) в статті «ІНФОРМАЦІЯ_5», поширено ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7», поширено ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі «ПРАВДАТУТ» через сервіс You Tube у відеосюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7»; поширено ІНФОРМАЦІЯ_8 в рубриці «Новини» на сайті «ПРАВДАТУТ» у відеосюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем відомості, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_15, опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці Новини» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Також позивач просив суд зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ»:

- не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили двічі опублікувати спростування вищезазначеної недостовірної інформації з інтервалами 7 днів між публікаціями, шляхом оприлюднення в друкованому номері «Всеукраїнська інформаційна газета ПРАВДАТУТ» з таким же тиражем й тим самим шрифтом, що й спростовувана інформація та забезпечити належне розповсюдження газет, які містять оголошення про спростування недостовірної інформації.

- не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили опублікувати спростування недостовірної інформації, шляхом оприлюднення на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» тим самим шрифтом, що й спростовувана інформація та забезпечити відкритий доступ до електронних оголошень про спростування недостовірної інформації на сайті «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» протягом часу, не меншої тривалості, ніж перебували у відкритому доступі статті з недостовірною інформацією.

- не пізніше семи календарних днів, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили, припинити порушення немайнових прав позивача шляхом вилучення із сайту газети «ПРАВДАТУТ» такі матеріали: статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» та відеосюжет під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Вказує, що суд першої інстанції не дав оцінки правдивості спростовуваної інформації та не обґрунтував, що інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, відноситься до оціночних суджень. Зазначає, що суд помилково застосував висновки Європейського суду з прав людини про відкритість публічних діячів до критики з боку опонентів, оскільки відповідач не є опонентом позивачу, представник відповідача ніколи не брав участь в дебатах чи іншій публічній бесіді за участю позивача та в якості опонента позивача. Також вказує, що суд першої інстанції, крім того, що позивач є публічним діячем, не дав оцінки іншим обставинам справи.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,суд першої інстанції виходив із того, що поширення відповідачем інформація, із вимогою про спростування якої звернувся позивач, здійснено без порушень норм законодавства України та відповідно до норм міжнародного права, оскільки позивач є народним депутатом України, тобто політичним діячем та публічною особою, відтак межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Розповсюдження такої інформація становило основу права на свободу вираження поглядів та захищено на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «ПРАВДАТУТ» є засновником друкованого засобу масової інформації «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» та власником прав на інтернет-сайт «ПРАВДАТУТ» і телеканал «ПРАВДАТУТ».

Судом першої інстанції встановлено, що 19 березня 2016 у газеті «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1) на першій шпальті було опубліковано повідомлення: «ІНФОРМАЦІЯ_2», а на четвертій сторінці даної газети опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3».

ІНФОРМАЦІЯ_4 у газеті «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_2) було опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_5».

ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі ПравдаТут через сервіс You Tube було поширено відеосюжет під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7». Відеоматеріал доступний за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_16.

ІНФОРМАЦІЯ_8 вказаний відеосюжет було також поширено в рубриці «Новини» на сайті «ПРАВДАТУТ» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_17.

Судом першої інстанції встановлено, що інформація, поширена відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 у газеті «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_2) та ІНФОРМАЦІЯ_6 року у вказаному вище відеосюжеті, однакова за своїм змістом.

Обґрунтовуючи вимоги позову ОСОБА_2 зазначав, що у вказаній вище статті та відеосюжеті вказано наступне: «ОСОБА_2 доводиться утримувати дружину та двох діточок на якихось там 103 тис. грн. в місяць. Важкувато, мабуть. При середньому рівні заробітної плати в Україні в 5 тис. грн., родина ОСОБА_2 отримує понад 20-ть таких середніх зарплат щомісяця. Так і до перевиконання своєї передвиборчої програми недалеко».

«До речі, крім родинних та земельних стосунків, ОСОБА_2 з вітчимом пов'язують ще й фінансові офшорні схеми. Саме громадянин ОСОБА_4 є засновником та реальним власником (бенефіціаром) ТОВ «Лука Девеломпент». Його вклад у статутний фонд цього товариства складає не багато не мало 13 млн. грн., що за курсом на дату внесення становив майже 2 млн. доларів США. Але найцікавіше далі. Серед інших кінцевих власників цієї компанії фігурують громадянин Белізу ОСОБА_15 та громадянка Республіки Сейшели ОСОБА_16. Ці прізвища добре відомі фахівцям з реєстрації офшорних компаній за кордоном. Свого часу, тікаючи з України, саме на такого собі ОСОБА_15 зареєстрував всі свої медіа-активи «младоолігарх» ОСОБА_11. Але про все по порядку.»

«По-перше, декларації. У 2015 році від продажу нерухомості у Росії ОСОБА_2 отримав близько шестисот тисяч доларів. На українські гривні це становить порядка п'ятнадцяти мільйонів. Сама форма декларації не передбачає визначення, яке саме нерухоме майно є джерелом отримання таких статків. Дозволимо собі невеличке припущення. Чи не доходи від продажу своїх крітських квартир вказав ОСОБА_2 в декларації за 2015 рік? Нагадаємо, що, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 мав три шикарні квартири на узбережжі в елітному районі біля Ялти. Справді дивно. Якщо задекларований дохід стосується саме цих квартир, то доходи, отримані із окупованого Криму, він вважає доходами із Російської Федерації. Якщо ж доходи стосуються іншої російської нерухомості нардепа, виникає питання - звідки в нього з'явилися ці об 'єкти? Адже в декларації ОСОБА_2 за 2014 рік ніяких «квадратних метрів» у Росії немає».

«У самій біографії народного обранця вказано, що проживає він разом із родиною у Броварах. До речі, якщо вірити декларації, у ОСОБА_2 є всього дві квартири. Одна площею 57 кв.м., інша - понад 200 кв.м. Також нардеп має у власності невеличкий гараж та три елітні автівки».

«У цій столичній елітній новобудові ціна за один квадратний метр сягає до трьох тисяч доларів. І, як виявилося, мама народного обранця у 2014 році отримала тут квартиру. Саме будівлю по АДРЕСА_1 свого часу називали тіньовою прокуратурою. Тут син екс-генпрокурора ОСОБА_17 - ОСОБА_3 приймав так звану данину від прокурорів з усіх областей України. Сьогодні тут живуть багаті та впливові Українці. Одні з апартаментів належать матері ОСОБА_2».

Також судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_18, було опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначав, що у вказаній статті вказано, що: «Нардеп від БПП ОСОБА_2 живе в елітних апартаментах, де раніше базувалась «тіньова прокуратура» ОСОБА_3. Також народний депутат користується люксовим Porsche Cayenne. Все це та багато інших благ записані не народного обранця від БПП...».

«ОСОБА_2 доводиться утримувати дружину та двох діточок на якихось там 103 тис. грн. в місяць. Важкувато, мабуть. При ньому рівні заробітної плати в Україні в 5 тис. грн., родина ОСОБА_2 отримує понад 20-ть таких середніх зарплат щомісяця. Так і до виконання своєї передвиборчої програми недалеко».

«До речі, крім родинних та земельних стосунків, ОСОБА_2 з вітчимом пов`язують ще й фінансові офшорні схеми. Саме громадянин ОСОБА_4 є засновником та реальним власником (бенефіціаром) ТОВ «Лука Девеломпент». Його вклад у статутний фонд цього товариства складає не багато не мало 13 млн. грн., що за курсом на дату внесення становив майже 2 млн. доларів США. Але найцікавіше далі. Серед інших кінцевих власників цієї компанії фігурують громадянин Белізу ОСОБА_15 та громадянка Республіки Сейшели ОСОБА_16. Ці прізвища добре відомі фахівцям з реєстрації офшорних компаній за кордоном. Свого часу, тікаючи з України, саме на такого собі ОСОБА_15 зареєстрував всі свої медіа-активи «младоолігарх» ОСОБА_11. Але про все по порядку».

«По-перше, декларації. У 2015 році від продажу нерухомості у Росії ОСОБА_2 отримав близько шестисот тисяч доларів. На українські гривні це становить порядка п'ятнадцяти мільйонів. Сама форма декларації не передбачає визначення, яке саме нерухоме майно є джерелом отримання таких статків. Дозволимо собі невеличке припущення. Чи не доходи від продажу своїх кримських квартир вказав ОСОБА_2 в декларації за 2015 рік? Нагадаємо, що, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 мав три шикарні квартири на узбережжі в елітному районі біля Ялти. Справді дивно. Якщо задекларований дохід стосується саме цих квартир, то доходи, отримані із окупованого Криму, він вважає доходами із Російської Федерації. Якщо ж доходи стосуються іншої російської нерухомості нардепа, виникає питання - звідки в нього з'явилися ці об'єкти? Адже в декларації ОСОБА_2 за 2014 рік ніяких «квадратних метрів» у Росії немає».

«У самій біографії народного обранця вказано, що проживає він разом із родиною у Броварах. До речі, якщо вірити декларації, у ОСОБА_2 є всього дві квартири. Одна площею 57 кв.м., інша - понад 200 кв.м. Також нардеп має у власності невеличкий гараж та три елітні автівки».

«У цій столичній елітній новобудові ціна за один квадратний метр сягає від трьох тисяч доларів. І, як виявилося, мама народного обранця у 2014 році отримала тут квартиру. Саме будівлю по АДРЕСА_1 свого часу називали тіньовою прокуратурою. Тут син екс-генпрокурора ОСОБА_17 - ОСОБА_3 приймав так звану данину від прокурорів з усіх областей України. Сьогодні тут живуть багаті та впливові Українці. Одні з апартаментів належать матері ОСОБА_2».

Позивач вважав недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем наступні відомості, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_2», що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1); «ІНФОРМАЦІЯ_9»; «ОСОБА_2 пов'язаний зі своїм вітчимом ОСОБА_4 фінансовими офшорними схемами»; «ІНФОРМАЦІЯ_11»; «ІНФОРМАЦІЯ_12»; «ІНФОРМАЦІЯ_13»; «ІНФОРМАЦІЯ_14», що опубліковано ІНФОРМАЦІЯ_4 у газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ»» (випуск НОМЕР_2) в статті «ІНФОРМАЦІЯ_5», поширено ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці «Новини» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7», поширено ІНФОРМАЦІЯ_6 на телеканалі «ПРАВДАТУТ» через сервіс You Tube у відеосюжеті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7»; поширено ІНФОРМАЦІЯ_8 в рубриці «Новини» на сайті «ПРАВДАТУТ» у відеосюжеті під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Також позивач вважав недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують його права, свободи, ганьблять честь та ділову репутацію, поширені відповідачем відомості, а саме: «ІНФОРМАЦІЯ_15», що опубліковані ІНФОРМАЦІЯ_8 на сторінці сайту «ПРАВДАТУТ» в рубриці Новини» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.ч.1,6 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, принципи якої відтворені в ст.34 Конституції України, передбачено, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно пункту 21 постанови Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є народним депутатом України, тобто є публічною особою, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, у тому числі з боку засобів масової інформації.

Враховуючи, що поширена відповідачем інформація стосується поведінки позивача та його приватного життя, як публічної особи та мала суспільний інтерес, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку, що позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Розповсюдження наведеної вище інформації становило основу права на свободу вираження поглядів, захищено на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав оцінки правдивості спростовуваної інформації та не обґрунтував, що вона відноситься до оціночних суджень, не заслуговують на увагу з таких підстав.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відмінну від перевірки істинних фактів).

Згідно з пунктом 15 (абз1) постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що поширені відповідачем відомості про те, що «ІНФОРМАЦІЯ_2», що опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 в газеті «Всеукраїнська інформаційна газета «ПРАВДАТУТ» (випуск НОМЕР_1) не можуть бути визнані судом недостовірними та такими, що не відповідають дійсності. Висловлювання «влаштував бійку» є оціночним судженням автора про належну чи неналежну поведінку позивача як публічної особи під час офіційних заходів і є лише суб'єктивним поглядом автора на ситуацію та поведінку позивача, а відтак, зазначена інформація не може вважатися фактичним твердженням і не підлягає спростуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що інша поширена відповідачем інформація, із вимогою про спростування якої звернувся позивач, є фактичними твердженнями, однак ОСОБА_2 відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України не надав суду доказів того, що поширення відповідачем зазначених відомостей призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді