АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/80/17 Головуючий 1 інст. - Лігус С.М.
Справа № 644/8236/14-ц Доповідач - Карімова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Прокредит банк» про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з ОСОБА_5 В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що з 17.05.2001 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з відповідачкою. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 23.01.2014 року. Посилався на те, що їх подальше спільне життя стало неможливим.

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, який в подальшому уточнила та просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В обгрнтування своїх позовних вимог посилалась на те, що під час шлюбу було придбане майно, яке ОСОБА_4 не бажає розділити в добровільному порядку, а саме:

-садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці площею 0,1200 га, АДРЕСА_1, загальною вартістю 102 000 (сто дві тисячі) грн.;

-однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 347 400 грн.;

- кімната у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 48 500 грн.

- автомобіль марки MAZDA, моделі 5, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2007 випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого ВРЕР №3 ГУМВС України Харків 17.11.2010 p., вартістю 332 800 грн.

- автомобіль марки FORD ORION, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 52 400 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року позов ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено, позов ОСОБА_5 про розподіл майна подружжя задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 17.05.2001 року в Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 269.

Після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_5 «ОСОБА_5».

Розділено спільне майно подружжя та виділено на праві особистої приватної власності ОСОБА_4: однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 347 400 грн.: ? частину кімнати у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3, вартістю 24 250 грн.

Виділино на праві особистої приватної власності ОСОБА_5: садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який розташованій на земельній ділянці площею 0,1200 га, АДРЕСА_1, вартістю 347 400 грн.; 1/2 частину кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 24 250 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 39 250 гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 січня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 3410,40 грн.

Вказане рішення суду першої інстанції було оскаржено ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_3 в частині поділу спірного майна подружжя. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_5 та визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на наступне майно: однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2; ? частину кімнати у гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3; ? частину садового будинку, розташованого на належній ОСОБА_4 земельній ділянці площею 0,1200 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Визнати за ОСОБА_5 право власності на наступне майно: ? частину кімнати у гуртожитку, що розташована за адресою: АДРЕСА_3; ? частину садового будинку, розташованого на належній ОСОБА_4 земельній ділянці площею 0,1200 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_4 39250 грн. просив відмовити.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обидва спірні автомобілі були продані ним зі згоди ОСОБА_5 під час перебування сторін у шлюбі та кошти від їх продажу були витрачені в інтересах сім»ї.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно визначив вартість спільно набутого майна подружжя без проведення відповідної експертизи, тому вартість будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 значно занижена.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5, просилаючись на те, що вона не надавала згоди на продаж спірних автомобілів, а садовий будинок є самочинним будівництвом, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4

Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково зустрічний прозов ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з якнайкращого урахування інтересів дружини та чоловіка з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Колегія суду не може в повному обсязі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2001 року, мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з матір"ю.

Шлюбні відносини між сторонами були припинені з 23.01.2014 року.

Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали майно, а саме: садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який розташованій на земельній ділянці площею 0,1200 га, АДРЕСА_1, загальною вартістю 347 400 грн.; однокімнатну квартиру, що розташовану за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 347 400 грн.; кімната у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3, вартістю 48 500 грн.; автомобіль марки MAZDA, моделі 5, тип транспортного засобу - легковий універсал, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобіль марки FORD ORION, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; кошти від доходів зі спільного майна подружжя - оренди спірної однокімнатної квартири, вартість якої склала 2500 грн. відповідно до договору оренди від 29.10.2014 року.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до. п. 24 вищевказаної постанови, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням, ящо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, які були особистою власністю кожного з них.

Згідно договору купівлі-продажу ВТВ№219831 від 21 грудня 2012 року, який зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №720153, ОСОБА_4 придбав у власність кімнату у гуртожитку за адресою АДРЕСА_3.

Відповідно до договору-купівлі продажу ВЕО №815770 від 11 травня 2007 року ОСОБА_4 придбав у власність однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Вказані об»єкти нерухомості придбані ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5, за їх спільні кошти, тому є об»єктами спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу в порядку вимог ст. 70 СК України, тобто по ? частині кімнати АДРЕСА_3 та ? частині однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається з договору оренди квартири АДРЕСА_2, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_12 від 29 жовтня 2014 року, вказаний договір було укладено під час перебування сторін у шлюбі та строк його дії припинився 29 жовтня 2015 року, тобто до розірвання шлюбу, тому колегія суддів вважає, що кошти, отримані за вказаним договором ОСОБА_4, були використані в інтересах сім»ї та стягненню на користь ОСОБА_5 не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається з довідки МВС України Регіонального сервісного центру в Харківській області від 14.04.2017 року за №31/20-1920 згідно даних РСЦ МВС в Харківській області, автомобіль марки MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1, 17.11.2010 року було зареєстровано на ім»я ОСОБА_4, 11.03.2014 року було перереєстровано на ім»я ОСОБА_8, а 27.07.2016 року перереєстровано на ім»я ОСОБА_9

Автомобіль FORD ORION, реєстраційний номер НОМЕР_2, 22.11. 2011 року було зареєстровано на ім»я ОСОБА_10 на підставі довідки рахунку. Перереєстрація даного автомобіля не проводилась.

Таким чином, автомобіль марки MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 було продано ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 Вказаний договір спростовано або оскаржено ОСОБА_5 не було, тому колегія суддів приходить до висновку, що його було вчинено ОСОБА_4 з її згоди та в інтересах сім»ї, тому вимоги ОСОБА_5 щодо стягнення ? вартості вказаного автомобіля задоволенню не підлягають.

Автомобіль FORD ORION, реєстраційний номер НОМЕР_2 не зареєсторований та не був зареєстрований за жодним з колишнього подружжя ОСОБА_4, тому не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя і питання щодо розподілу вищевказаного автомобіля не може бути вирішено судом в порядку розподілу сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довесті ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 вересня 2010 року визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений 24 листопада 2009 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 та визнано за ОСОБА_4 право власності на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 21.12.2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Есхарівської селищної ради Чугуївіського району Харківської області №331 від 17.12.2009 року: земельну ділянку площею 0,1200 га, АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_11 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

На сьогодні прийняття в експлуатацію об»єктів здійснюється органом державного архітектурно-будівельного контролю, на підставі заяви власника (користувача) земельної ділянки, за результатами технічного обстеження шляхом реєстрації декларації про готовність об»єкта до експлуатації.

З матеріалів справи вбачається, що реєстрацію права власності спірного садового будинку ОСОБА_4 не здійснено. Доказів про відмову ОСОБА_4 у вчиненні реєстраційниї дій позивачем не надано.

Крім того як пояснили сторони та їх представники в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначений садовий будинок був перебудований та облаштований для потреб сім"ї , однак зазначені переобладнання будинку в установленому законом порядку не були зареєстровані.

Таким чином, вищевказаний садовий будинок є самочинним будівництвом та у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України не пілдягає поділу, як об»єкт спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині вказане рішення суду оскаржено не було, тому апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 12 січня 2016 року в оскаржуваній частині змінити.

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Розподілити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 право власності за кожним:

на ? частину однокімнатної квартири вартістю 347 400 гривень, що розташована за адресою: АДРЕСА_2;

на ? частину кімнати, вартістю 48510 гривень у гуртожитку, розташована за адресою: АДРЕСА_3.

В іншій частині позову ОСОБА_5 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: