Справа № 522/4884/17
Провадження № 2/522/6472/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.11.2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Загороднюка В.І.

При секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним заселення та користування квартирою, виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

В суд звернулася ОСОБА_1 і, після уточнення вимог, просить визнати незаконним і таким, що порушує права ОСОБА_1, заселення і користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень та 640,00 гривень судового збору.

При цьому позивач посилається на те, що вона зареєстрована і мешкає в квартирі спільного заселення №14 в будинку № 14 по вулиці Кінній в м. Одесі. Позивачеві та її матері на праві спільної часткової власності належить 85/1000 частин вказаної квартири.

Крім того, співвласником вказаної квартири спільного заселення є ОСОБА_4, в кімнаті якої мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не є членами сімї ОСОБА_4, створює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні своєю частиною квартири, що змушує її звернутися до суду з даними вимогами.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити повністю.

Відповідачі та третя особа, які сповіщені належним чином про час слухання справи, в судове засідання не зявилися, про поважність причин не явки суд не повідомили.

Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 не обґрунтованим, не доказаним і таким, який не підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить з таких обставин.

ОСОБА_6 зареєстрована і мешкає в квартирі спільного заселення №14 в будинку № 14 по вулиці Кінній в м. Одесі. Позивачеві та її матері на праві спільної часткової власності належить 85/1000 частин вказаної квартири.

Судом встановлено, що співвласником вказаної квартири спільного заселення разом з позивачем, є, зокрема, ОСОБА_4.

В кімнаті, що належить ОСОБА_4 мешкають без реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Судом встановлено, що факт проживання ОСОБА_2 (є донькою ОСОБА_4В.) та ОСОБА_3 (чоловік ОСОБА_2В.) у вказаній квартирі, позивач вважає незаконним та таким, що створює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні своєю частиною квартири.

При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що між сторонами виникли напружені стосунки, які не раз були підставою для звернення позивачки до поліції, наслідком чого є притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Таким чином, суд знаходить, що передача ОСОБА_4, належної їй кімнати у квартирі спільного заселення №14 в будинку № 14 по вулиці Кінній в м. Одесі на користь відповідачів, які є фактично членами її сімї, узгоджується з положеннями ст. 319 ЦК України, а тому заселення і користування вказаною квартирою відповідачами не можна вважати незаконним.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд знаходить, що встановленими по справі фактичними обставинами, підтверджено наявність побутового конфлікту сторін, які мешкають в одній квартирі спільного заселення.

Однак, при цьому позивачем не наведено жодних доказів того, що відповідачі вчиняють дії які перешкоджають їй користуватися своєю частиною квартири та приміщеннями спільного користування.

Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, встановлених законом.

Відповідно до ст. 116 ЖК України особи, що самовільно займають жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Суд знаходить, що відповідачі не займали вказане приміщення самовільно, а вселилися туди як члени сімї власника даного приміщення, а тому підстави для їх виселення відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 109, 116 ЖК України, ст.ст. 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 88, 169, 213-215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним і таким, що порушує права ОСОБА_1, заселення і користування ОСОБА_2, ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень та 640,00 гривень судового збору.

Рішення суду може бути переглянуте за заявою відповідачів, які не приймали участі при розгляді справи, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

28 листопада 2017 року