П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого Лященко Н.П.,
суддів:Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» до ОСОБА_5 про стягнення коштів за заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів.

ПрАТ «СГ «ТАС» зазначало, що виплатило ОСОБА_5 11 тис. 884 грн 83 коп. страхового відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 4 березня 2014 року з вини водія ОСОБА_6, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС».

ПрАТ «СГ «ТАС» вказувало, що постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за скоєння правопорушення передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП) було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. За викладених обставин ПрАТ «СГ «ТАС» вважало, що страхове відшкодування ОСОБА_5 було сплачено безпідставно та підлягає поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову ПрАТ «СГ «ТАС» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року касаційну скаргу ПрАТ «СГ «ТАС» відхилено, судові рішення у справі залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ПрАТ «СГ «ТАС» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 1212 ЦК України, статей 6, 9, 22-31, 35 та 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПрАТ «СГ «ТАС» посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року та постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2012 року та 2 жовтня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в заяві доводи, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що заява про перегляд оскаржуваних судових рішень підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно зі статтею 3604 ЦПК України суд задовольняє заяву про перегляд судових рішень та скасовує судове рішення у справі, яка переглядається з підстави, передбаченої пунктом 1 статті 355 цього Кодексу, якщо встановить, що судове рішення є незаконним.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 4 березня 2015 року о 10 год. 3 хв. по вул. Народна, 7/1 у м. Києві сталася ДТП з вини водія ОСОБА_6, який керував автомобілем марки «УАЗ 39099», державний номерний знак НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС».

В результаті ДТП автомобіль марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, зазнав механічних пошкоджень.

28 березня 2014 року ОСОБА_5 звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження належного останній транспортного засобу, відповідно до калькуляції до рахунку № 68 від 6 березня 2014 року, складеної ТОВ «Лайф Авто», складає 11 тис. 884 грн 83 коп.

Згідно платіжного доручення № 11795 від 6 травня 2014 року ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 11 тис. 884 грн 83 коп. на рахунок ТОВ «Лайф Авто» на ремонт транспортного засобу марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2014 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за статтею 124 КУпАП було закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відмовляючи в задоволенні позову ПрАТ «СГ «ТАС» суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що спірні правовідносини врегульовані Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та мають договірний характер. Отже до правовідносин, які виникли між ОСОБА_5 та ПрАТ «СГ «ТАС», неможливо застосувати положення статті 1212 ЦК України.

Разом із тим, у наданій для порівняння Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, суд касаційної інстанції за результатами розгляду аналогічної справи за позовом страхової компанії про стягнення безпідставно сплаченого страхового відшкодування, дійшов висновку про те, що особа зобов'язана повернути грошові кошти страховій компанії, якщо підстава, на якій кошти були набуті, відпала. Така підстава відпала у зв'язку із ухваленням судового рішення про закриття провадження у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за статтею 124 КпАП України у зв'язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, у результаті якої було пошкоджено автомобіль відповідача.

У наданій для порівняння постанові від 23 квітня 2012 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов'язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає, а в постанові від 2 жовтня 2013 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Викладене свідчить про те, що існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною другою статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Відмовляючи в задоволенні позову із зазначених вище підстав, суд залишив поза увагою вимоги пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України, відповідно до яких положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Отже, зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв'язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації.

Суд належним чином не з'ясував, чи відбулась страхова подія, чи настав обов'язок страховика з виплати страхового відшкодування за полісом страхування.

Відсутність у Верховного Суду України процесуальної можливості з'ясувати дійсні обставини справи перешкоджає ухвалити нове судове рішення, а тому справу слід передати на розгляд до суду першої інстанції згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 3604 ЦПК України.

Керуючись пунктами 1, 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 3603 , частиною першою, підпунктом «а» пункту 1 частини другої статті 3604 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 березня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року та рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Н.П. Лященко
Судді: В.І. Гуменюк В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук