АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2046/17 Справа № 205/4411/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири №63 в будинку № 1В на ж/м Парус в м. Дніпропетровську, яка складається з: коридору, площею 5,6 м2; з житлової кімнати, площею 17,4 м2 ; з житлової кімнати, площею 10,4 м2; кухні, площею 8,6 м2; ванної кімнати, площею 1,9 м2; вбиральні, площею 0,9 м2; балкону, площею 2,4 м2; а всього житловою площею 27,8 м2, загальною площею 47,2 м2, в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4, померлої 06 липня 2012 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири № 63 в будинку № 1В на ж/м Парус в м. Дніпропетровську, яка складається з: коридору, площею 5,6 м2; з житлової кімнати, площею 17,4 м2; з житлової кімнати, площею 10,4 м2; кухні, площею 8,6 м2; ванної кімнати, площею 1,9 м2; вбиральні, площею 0,9 м2; балкону, площею 2,4 м2; а всього житловою площею 27,8 м2, загальною площею 47,2 м2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився 08 березня 1967 року у батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на «Литовченко».

05 січня 1981 року народилась ОСОБА_2 у батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.01.1997 року на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належала квартира № 63 в буд. №1-В на ж/м Парус у м. Дніпропетровську.

Згідно відомостей КП «ДМБТІ» від 22.10.2014 року право спільної часткової власності належним чином зареєстровано за вказаними власниками.

06 липня 2012 року ОСОБА_4 померла. Із матеріалів спадкової справи №201/2012 рік вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 є її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які належним чином прийняли спадщину після смерті матері.

ОСОБА_3 звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_8, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 06.07.2012 року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що входить до складу спадщини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як зазначено ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З статті 1266 ЦК України вбачається, внуки, правнуки спадкодавця спад кують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, відповідно до ст.316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги по закону після смерті матері і звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ,однак отримав відмову нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_9