АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про виселення за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року,

встановила:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення.

Позивач зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем на забезпечення зобов'язання за кредитним договором 10 серпня 2005 року було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н. В., реєстровий номер 4735, предметом якого є житловий будинок загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1.

13 жовтня 2016 року банк у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність указане нерухоме майно.

Після отримання права власності на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідача ОСОБА_1, який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку відповідач проігнорував.

Посилаючись на указані обставини та норму ст. 40 Закону України «Про іпотеку», банк просив виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житловому будинку без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, з посиланням на норму ч.2 ст. 109 ЖК України дійшов висновку про неможливість виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на забезпечення зобов'язання за кредитним договором 10 серпня 2005 року було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н. В., реєстровий номер 4735, предметом якого є житловий будинок загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 28,6 кв.м, який знаходиться в АДРЕСА_1.

Предмет іпотеки відповідачем придбано не за рахунок кредиту, що позивачем не оспорюється.

13 жовтня 2016 року державним реєстратором Карвацькою Г. Ф. на звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за банком зареєстровано право власності на указане нерухоме майно, що стверджується змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №70677988 від 18 жовтня 2016 року.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст.1322 ЖК УРСР.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-1141цс16.

Схожі правові позиції висловлено також у справах № 6-39 цс15, № 6-3057цс16.

Отже, оскільки предмет іпотеки відповідачем придбано не за рахунок наданого позивачем кредиту, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог банку про виселення відповідача без надання іншого житла.

У зв'язку з цим доводи заявника про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними.

Заявник посилається на те, що за законом він не є органом, який забезпечує осіб, що підлягають виселенню іншим житлом, проте це не є підставою для виселення відповідача без надання іншого житла.

Необґрунтованим є і доводи заявника про те, що спірний житловий будинок втратив статус предмета іпотеки і на час пред'явлення позову банк є власником житлового будинку, як власник має право усувати будь-які перешкоди у користуванні будинком.

Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини виникли з договору іпотеки, а тому обов'язок забезпечення особи житлом не залежить від того чи вимога про виселення заявляється разом з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, чи після набуття банком права власності на нього.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк