Справа № 182/3574/17
Провадження № 6/0182/91/2017
У Х В А Л А

Іменем України

18.07.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Скоробогатова А.О.

розглянувши подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Подання мотивовано тим, що на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №51096597, відкрите на підставі виконавчого листа №2-194/10 виданого 26 червня 2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області, про стягнення заборгованості у розмірі 62 893 грн. 98 коп. на користь кредитної спілки "Єднання через природній закон". Боржник викликався до ВДВС для сплати заборгованості, однак на виклик не з"явився. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь - яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ЗУ "Про виконавче провадження". З метою примусового виконання вищевказаного рішення державним виконавцем було направлено запити до Державної податкової інспекції України, Пенсійного фонду України, однак згідно відповідей банківські рахунки у боржника відсутні, на обліку в пенсійному фонду не перебуває, офіційне не працевлаштований. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру МВС України транспортних засобів не зареєстровано. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна та реєстру Речових прав на нерухоме майно, відомості щодо боржника відсутні.

Суд, розглянувши подання, прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на ст. 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97, визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

При цьому, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 377-1 ЦПК України, тягар доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання покладається саме на державного виконавця, як особи, що приймає участь у судовому засіданні, зважаючи, що участь сторін та інших заінтересованих осіб у засіданні не передбачена.

Із наведеного уявляється, що обмеження виїзду за кордон може бути застосоване у разі наявності доказів про свідоме злісне ухилення боржника від виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області знаходиться виконавче провадження №51096597 відкрите на підставі виконавчого листа №2-194/10 виданого 26 червня 2010 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 62 893 грн. 98 коп. на користь кредитної спілки "Єднання через природній закон" (а.с.3-4).

У поданні державного виконавця в обґрунтування ухилення ОСОБА_2 від виконання покладеного судовим рішенням обов'язку щодо сплати заборгованості містилось посилання, щодо явки боржника до державного виконавця для надання пояснень з приводу рішення суду. Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо належного повідомлення боржника, щодо виниклої заборгованості, оскільки супровідні листи в матеріалах справи відсутні, намір боржника ухилитися від виконання покладених на нього зобов'язань шляхом виїзду на постійне місце проживання до іншої країни та приховування від виконавчих органів, а відділом державної виконавчої служби вжито ряд необхідних заходів для своєчасного і повного примусового виконання зазначеного виконавчого документу.

Згідно ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Також, згідно ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов"язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 червня 2017 року державним виконавцем Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було здійснено вихід за місцем реєстрації та проживання боржника ОСОБА_2, в той час вдома боржника не виявлено, зі слів сусідів останній періодично виїздить за межі України. Однак, суд не приймає до уваги даний акт виходу державного виконавця оскільки дані виконавчі дії з виконання рішення суду від 26 червня 2010 року вчинені майже після сплину 7 років з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому суд вважає, що у діях боржника відсутні підстави умисного ухилення від виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

З вказаної норми слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань, тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов"язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що, також суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, згідно якого подання повинно містити обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов"язань.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні, а тому, посилання державного виконавця на невиконання боржником зобов"язань, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов"язань, та не надано ним доказів, які свідчили б про це. На підставі вищенаведеного, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань, що з об"єктивної сторони означає такі діяння (дії чи бездіяльність) такої особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов"язків - не доведений, оскільки саме державний виконавець, зобов"язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідності обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні. Особа, яка має невиконанні зобов"язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, а наявні в справі докази, вважаються недостатніми.

Крім цього, подання державного виконавця не відповідає формі та змісту Інструкції, оскільки відсутнє в матеріалах справи повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду відносно нього.

Окрім того у поданні міститься лише акт державного виконавця від 30 червня 2017 року, будь-яких відомостей інших відомостей про здійснення ним виконавчих дій суду не надано, а саме чи здійснювались виконавчі дії виконавцем у 2017 році, та не встановлено яким чином боржник ухиляється від виконання рішення суду, оскільки наявність лише самої заборгованості за рішенням суду не є свідченням умисного ухилення його від виконання.

Згідно ч.2 ч.4 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну", громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Слід зазначити, що у поданні державним виконавцем не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Також звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб"єкт подання не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт ) і відповідно має реальну можливість виїхати за кордон.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що у задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, слід відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, ст. ст. 209, 210, 293, 377 - 1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу ДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_3