Справа № 531/2203/17
Провадження № 2/521/2681/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «СТІКОН» про визнання майна особистою приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «СТІКОН» про визнання майна особистою приватною власністю, а саме просить визнати її особистою приватною власністю квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,3 кв.м., в тому числі і житловою 30,06 кв.м.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що 11.09.2010р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 583. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу на її імя було оформлено двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Дана квартира була оформлена згідно договору купівлі-продажу, укладеного 10.03.2011р. між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_1 Вищезазначену квартиру було заброньовано відповідно до договору бронювання житла за № Ма-37/08/04/09-ф від 08.04.2004р. та на виконання даних договорів позивачкою 08.04.2009р. було сплачено на рахунок ТОВ «СТІКОН» грошові кошти в розмірі 325800 грн.. Таким чином, грошові кошти за квартиру було внесено до укладення шлюбу, які являлися її особистою приватною власністю.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив слухати справу за його відсутності.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними обставинами.

Так судом встановлено, що 11 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 583. (а.с. 11).

Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 12)

Судом встановлено, що відповідно до договору бронювання житла в м. Одесі № Ма-37/08/04/09-ф від 08.04.2009р. між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_4, остання забронювала квартиру АДРЕСА_2. (а.с. 13-14, 15, 16, 17)

Відповідно до квитанції № 136 від 08.04.2009р. ОСОБА_4 на виконання умов вищезазначеного договору сплатила 325800 грн. (а.с. 18)

Згідно умов договору бронювання житла в м. Одесі № Ма-37/08/04/09-ф від 08.04.2009р., укладеного між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_4, між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_1 10.03.2011р. було укладеного договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру АДРЕСА_2, даний договір було зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі № 611. (а.с. 23)

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав, власником квартири АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с. 25)

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-612цс15. Так, норми СК України у статях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Презумпція права спільної сумісної власності існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, придбано квартиру АДРЕСА_2, під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, що свідчить про те, що в силу ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України вищезазначене нерухоме майно являється спільним майном подружжя.

Однак відповідно висновку дійшов ВСУ при розгляді справи №6-2641 цс 15 про поділ майна подружжя, а саме в черговий раз було підтверджено сформовану правову позицію щодо незастосування презумпції права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в шлюбі. Тобто, сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів пава спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст.10 та ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем доведено суду, що намір на спірну квартиру, а саме укладення позивачкою договору бронювання житла в м. Одесі № Ма-37/08/04/09-ф від 08.04.2009р. між ТОВ «СТІКОН» та ОСОБА_4, остання забронювала квартиру АДРЕСА_2 та сплату грошових коштів в розмірі 325800 грн. було здійснено, ще до укладення шлюбу, а саме за 1,5 роки до укладення шлюбу, а виконання умов вищезазначеного договору, а саме укладання договору купівлі-продажу, було здійснено позивачем під час шлюбу, після повідомлення ТОВ «СТІКОН» ОСОБА_1 про необхідність зявитися до нотаріусу для здійснення договору купівлі-продажу. Тому дана квартира не може являтися спільним майном подружжя.

Вищезазначені факти сторонами у справі не спростовуються.

Як вбачається з фактичних обставин справи, грошові кошти на придбання квартири, які було сплачено 08.04.2009р., тобто до укладення шлюбу з відповідачем. Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. 3 огляду на вказану норму закону вбачається, що гроші за які згодом було придбано квартиру - є особистими коштами позивачки.

Разом з цим, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п.24 постанови ВСУ від 21.12.2007 №11 не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З огляду на вказані норми чинного законодавства, вбачається, що хоча вказана квартира і була придбана під час шлюбу, проте гроші на її придбання належали особисто позивачці, як наслідок і квартира, належить останній на праві особистої приватної власності.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Станом на сьогоднішній день, у позивача з відповідачем склались протилежні погляди на розпорядження вказаною квартирою, що зумовлене не визнанням відповідачем права особистої приватної власності на квартиру, що в свою чергу позбавляє позивача можливості вільно реалізовувати своє право власності.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Вказаний спосіб захисту полягає в констатації перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на вказану квартиру, що в свою чергу дає можливість вільно реалізовувати належні їй права як власника.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позивач довів в суді свої позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.57,60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 317, 368, 392 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «СТІКОН» про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 55,3 кв.м., в тому числі і житловою 30,06 кв.м..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН