Номер провадження 22-ц/775/1371/2017
Головуючий в 1 інстанції Михальченко А.О. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Осипчук О.В., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Прокуратура Донецької області, про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року затверджено мирову угоду сторін.

Провадження у справі закрито.

Прокуратура Донецької області, не погоджуючись з ухвалою суду, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права й просить скасувати судове рішення і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги зазначає, що при постановленні ухвали про затвердження мирової угоди суд не урахував, що сторони не надали жодного доказу на підтвердження позовних вимог; що на спірне майно накладено кримінально-процесуальний арешт з метою збереження доказів вчинення злочину, забезпечення майбутньої конфіскації та задоволення інтересів третіх осіб. Відтак умови мирової угоди суперечать закону і порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Прокуратура Донецької області у судове засідання, про час і місце якого належним чином повідомлена, не направила свого представника.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просили відхилити апеляційну скаргу і залишити ухвалу без змін.

Відповідно до вимог пунктів 1, 4 частини першої ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду і закриваючи у звязку з цим провадження у справі, виходив з того, що умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб; стосуються лише прав та обовязків сторін і предмета позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Проте суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду сторін, на наведене належної уваги не звернув та не зясував час набуття спірного майна і джерела коштів, за які воно було придбано.

Крім того, поза увагою суду залишилось, що на майно, зазначене у позовній заяві і щодо якого затверджено мирову угоду, ухвалами слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03 жовтня 2014 року, від 13 жовтня 2014 року в рамках кримінального провадження накладено арешт (ас. 124-127, 128-129).

Частиною 5 ст. 175 ЦПК України передбачено, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Однак суд, затверджуючи мирову угоду, не перевірив заперечення Прокуратури Донецької області, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, про те, що в поділ майна між подружжям увійшло майно, на яке накладено кримінально-процесуальний арешт з метою збереження доказів вчинення злочину, забезпечення майбутньої конфіскації та задоволення інтересів третіх осіб.

При постановленні оскарженої ухвали суд не урахував правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1133цс16, яка є обовязковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідних мотивів, відступаючи від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України, суд не навів.

За таких обставин суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214ЦПК України зазначених вимог закону не врахував та безпідставно застосував до даних правовідносин ст. 16 ЦК України для обрання такого способу захисту, як визнання мирової угоди.

З урахуванням наведеного, установивши, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання; колегія суддів скасовує ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п. 4 ч.2 ст. 307, ст.ст. 311, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 19 червня 2017 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді О.В.Осипчук

ОСОБА_3