АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 525/246/17 Номер провадження 22-ц/786/2551/17Головуючий у 1-й інстанції Ячало Ю. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Хіль Л.М.,

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участю сторін:представника позивача ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_4, Великобагачанської районної державної адміністрації про визнання поновленим та продовженим строку дії договору оренди земельної ділянки від 30.12.2003 року, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 27 травня 2015 року, скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки :00:002:0206 від 27 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням уточнених вимог просив: визнати поновленим та продовженим строк дії договору оренди земельної ділянки площею 8,00 га за №185 від 30.12.2003 року, укладений на підставі розпорядження Великобагачанської РДА від 26.12.2003 року №617, між Великобагачанською райдержадміністрацією та ОСОБА_3; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 9,39 га, кадастровий номер :00:002:0206, укладений між ОСОБА_4 та Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області 27 травня 2015 року; скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки в травні 2015 року за кадастровим номером :00:002:0206, площею 9,39 га, переданої ОСОБА_4 (а.с. 153-155).

В обґрунтування позову ОСОБА_6 зазначив, що 30 грудня 2003 року, на підставі розпорядження Великобагачанської РДА №617 від 26.12.2003 року, між ним та Великобагачанською райдержадміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки площею 8,00 га із земель державної власності на території Гоголівської селищної ради. Договір було зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 31.12.2003 року під номером 185.

За умовами договору оренди від 30 грудня 2003 року, договір набуває чинності з дня його реєстрації, тобто з 31.12.2003 року і діє протягом 5 років, тобто до 31.12.2008 року. В подальшому між позивачем та Великобагачанською районною державною адміністрацією було укладено дві додаткові угоди, а саме: перша додаткова угода від 24.06.2009 року; друга додаткова угода від 14.12.2010 року, якими було продовжено строк дії договору оренди землі.

Він, як орендар, належно виконував свої обов'язки за договором, своєчасно сплачував орендну плату за 2012 - 2014 роки, по закінченню строку дії договору оренди землі орендар повідомив орендодавця в установлений строк про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, але не отримав від орендодавця - Великобагачанської районної державної адміністрації жодних листів - повідомлень про заперечення у поновленні договору оренди землі, а навпаки Великобагачанська районна державна адміністрація направила на адресу позивача лист від 05.03.2013 року, в якому зазначила, що орендодавець вчасно звернувся до орендодавця з заявою про продовження терміну дії договору оренди землі від 30.12.2003 року, а тому, відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», було прийняте розпорядження про продовження строку дії договору оренди землі з громадянином ОСОБА_3, з огляду на що позивач продовжив правомірно, добросовісно користуватися земельною ділянкою, яку отримав в користування за договором оренди землі від 30.12.2003 року.

З 01.01.2013 року, відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», право розпоряджатися земельними ділянками, що розташовані замежами населених пунктів надано Головному управлінню Держгеокадастру у Полтавській області, що 27 травня 2015 року уклало договір оренди землі з громадянкою ОСОБА_4, відносно земельної ділянки площею 9,39 га, яка розташована на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер земельної ділянки :00:002:0206, дата державної реєстрації 18.06.2015 року.

Зазначив, що земельна ділянка кадастровий номер :00:002:0206, фактично включає в себе передану йому на підставі договору оренди земельної ділянки від 30.12.2003 року земельну ділянку площею 8,00 га, а тому укладення договору оренди землі між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_4 від 27 травня 2015 року, щодо земельної ділянки площею 9,39 га, кадастровий номер :00:002:0206, є порушенням його переважного права на укладення договору оренди земельної ділянки, виходячи з приписів ст.ст. 319, 626 ЦК України, ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_3 та його представник за довіреністю ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, неповне з`ясування усіх фактичних обставин у справі та не дослідження та не надання належної оцінки долученим до матеріалів справи доказам, прохав оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді -доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 грудня 2003 року був підписаний договір оренди земельної ділянки між Великобагачанською районною держаною адміністрацією Полтавської області та ОСОБА_3, відносно земельної ділянки загальною площею 8,00 гектари, що знаходиться на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с. 22, 23).

У книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Гоголівській селищній раді Великобагачанського району Полтавської області за 2003 рік (а.с. 226-229), яка була витребувана місцевим судом з Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області, відсутні записи про державну реєстрацію договору оренди землі від 30 грудня 2003 року.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час підписання договору оренди землі від 30 грудня 2003 року) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та відповідно до ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час підписання договору оренди землі від 30 грудня 2003 року), державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України №134 від 14 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру", на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено функції з державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру.

23 травня 2003 року Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ №135 "Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 р. за №408/7729, відповідно до якого (пункт 1 та 3 наказу) з 01 липня 2003 року Центр ДЗК на засадах самоокупності і платній основіздійснює державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав (трансакцій), надає фізичним та юридичним особам ефективні послуги у сфері використання даних державного земельного кадастру і державного реєстру земель.

Відповідно до зазначеного вище Указу Президента Державний комітет України по земельних ресурсах видав наказ від 02 липня 2003 року №174, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за № 641/7962, яким затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, відповідно до якого, функції з реєстрації договорів оренди землі покладені на реєстраторів Державного реєстру земель - структурні підрозділи Центру Державного земельного кадастру, які вносять відомості до бази даних АС ДЗК, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, а також ведуть Кригу реєстрації договорів оренди.

27 травня 2015 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 9,39 га, яка розташована на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер :00:002:0206 (а.с. 172-177), державну реєстрацію прав проведено 16.06.2015 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 65, 66).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі від 30 грудня 2003 року не був укладений, оскільки не був зареєстрований у встановленому законом порядку. Від так, спірний договір оренди землі від 27 травня 2015 року жодним чином не порушує прав позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновком місцевого суду про те, що державна реєстрація договору оренди землі від 30 грудня 2003 року мала бути здійснена Центром Державного земельного кадастру. Вважає, що державна реєстрація у вказаному порядку проводиться лише з 1 січня 2005 року.

Проте, такі висновки суперечать положенням наказу Держкомзему від 02 липня 2003 року №174, оскільки п. 3 наказу передбачає державну реєстрацію земельних ділянок, прав на них і переходу прав саме з 01 липня 2003 року.

При цьому, запровадження з 01 січня 2005 року Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно жодним чином не спростовує необхідності державної реєстрації договору оренди землі у Центрі ДЗК з 01 липня 2003 року.

Апелянтом визнається, що договір оренди землі від 30 грудня 2003 року не був зареєстрований у встановленому вище порядку, а тому безпідставними є його посилання на необхідність додаткового дослідження Книги державної реєстрації договорів оренди земель державної власності по Великобагачанському району, оскільки, відповідно до положень ст. 58 ЦПК України, вказаний доказ не містить інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Аналогічні висновки викладені у правовій позиції від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16.

Таким чином, договір оренди землі від 30 грудня 2003 року не набув чинності, а отже не породив жодних правових наслідків, у тому числі повязаних із переважним правом орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Враховуючи, що ОСОБА_3 не набув переважного права на укладення договору оренди землі, то таке право не могло бути порушеним відповідачами.

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків місцевого суду, апелянтом не надано.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника за довіреністю ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 23 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль