Ухвала

іменем україни

26 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,

ЛеванчукаА.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 121 642,85 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, з остаточним терміном повернення до 02 серпня 2017 року.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 07 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності.

Позичальник належним чином умов кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 111 960,73 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м, житловою площею 58,4 кв. м, з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляним гаражем, зазначеним під літ. «В», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної під літ. «Б», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г», огорожі «1, 2» з металевої сітки і заліза та вимощення «1» з асфальту, шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною Законом України «Про виконавче провадження».

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 960,73 доларів США, що еквівалентно 894 902 грн 11 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Останнім рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення, яким звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться на АДРЕСА_1 і складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м, житловою площею 58,4 кв. м, з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під. літ. «А», цегляним гаражем, зазначеним під літ. «В», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної під літ. «Б», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г», огорожі «1, 2» з металевої сітки і заліза та вимощення «1» з асфальту, що належав на праві приватної власності ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 013/09-03/29/07М в сумі 111 960,73 доларів США, що еквівалентно 894 902 грн 11 коп., з яких: 89 155,65 доларів США, що еквівалентно 712 621 грн 11 коп., - заборгованість за кредитом; 19 606,41 доларів США, що еквівалентно 156 714 грн 04 коп., - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 378,42 доларів США, що еквівалентно 11 017 грн 70 коп. - пеня за кредитом; 1 820,26 доларів США, що еквівалентно 14 549 грн 31 коп., - сума пені за прострочення строків сплати відсотків, шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах за початковою ціною 1 062 220 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 просять скасувати рішення апеляційного суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Задовольняючи частково указаний позов, зокрема, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит отримано на споживчі цілі, площа предмета іпотеки - будинку АДРЕСА_1 - не перевищує 250 кв. м та використовується як постійне місце проживання іпотекодавця.

Однак із такими висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд виходячи з наступного.

Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, а споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом установлено, що 03 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 13/09-03/29/07М на поповнення обігових коштів, відповідно до умов якого останній отримав кредит із врахуванням капіталізації відсотків у розмірі 121 642,85 доларів США зі сплатою 13,5 % річних та з кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2017 року.

На забезпечення належного виконання умов вказаного кредитного договору 07 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого є будинковолодіння АДРЕСА_1, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м, житловою - 58,4 кв. м, з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаража літ. «В», цегляного сараю літ. «Г», огорожі «1, 2» з металевої сітки і заліза та вимощення літ. «І» з асфальту.

У результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 28 серпня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 доларів США, що еквівалентно 894 902 грн 11 коп., із яких: 89 155,65 доларів США - сума неповернутого кредиту; 19 606,41 доларів США - сума заборгованості за процентами за користування кредитом; 1 378,42 доларів США - сума пені за прострочення строків сплати кредиту; 1 820,26 доларів США - сума пені за прострочення строків сплати процентів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 вказану суму боргу і в цій частині рішення набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року іпотекодавець ОСОБА_7 померла.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_7 судом залучено до участі у справі її правонаступників: ОСОБА_5, ОСОБА_6, які прийняли спадщину.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд виходив із того, що у вищевказаному кредитному договорі зазначено цільове призначення кредиту - на поповнення обігових коштів. При цьому апеляційний суд врахував, що у судових засіданнях під час розгляду справи ОСОБА_4 неодноразово заявляв, що даний кредит використано на розвиток бізнесу у ТОВ «Елада», директором якого був ОСОБА_5 Також апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 у судові засіданні апеляційної інстанції не з'являвся, а його представник не змогла пояснити обставин із використання кредитних коштів, про які зазначав боржник ОСОБА_4

Разом із тим апеляційний суд належно оцінив ту обставину, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано клопотання ОСОБА_4 про надання йому кредиту в сумі 150 тис. доларів США терміном на 10 років та заяву-анкету, в яких останній просив надати йому кредит на розвиток бізнесу під заставу житлового будинку по АДРЕСА_1 та основним видом бізнесу зазначав роздрібну торгівлю електричною побутовою технікою, посудом, що в судовому засіданні не заперечував ОСОБА_4

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано вважав, що наданий ОСОБА_4 кредит не є споживчим і положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягають застосуванню при вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно.

Також апеляційний суд виходив із того, що позивачем на підтвердження початкової ціни предмета іпотеки надано суду звіт про ринкову вартість будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1, виконаного суб'єктом оціночної діяльності, згідно з яким ринкова вартість будинковолодіння станом на дату ухвалення рішення становить 1 062 220 грн. При цьому суд врахував, що спору в суді апеляційної інстанції щодо такої оцінки предмета іпотеки у ОСОБА_6 та представника ОСОБА_5 не виникало, клопотання про призначення та проведення судової експертизи останні не заявляли.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував, установивши на підставі наявних у справі доказів, що отриманий позичальником кредит не є споживчим у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Те саме стосується доводів касаційної скарги щодо прийняття апеляційним судом вищевказаного звіту про ринкову вартість будинковолодіння.

Не знайшли свого підтвердження матеріалами справи доводи касаційної скарги про те, що ринкова вартість будинковолодіння здійснена із врахуванням вартості земельної ділянки, яка за договором іпотеки не належала іпотекодавцю, адже такі спростовуються змістом зазначеного звіту про оцінку.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак