Провадження №2-678-68/17
Справа №678/437/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року смт. Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Ходоровського І.Б.,

за участю секретаря Козка Л.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позовної заяви ОСОБА_1, яка надійшла до суду 07 грудня 2016 року, мати позивача ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4, після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 та на інше майно.

Заповіт ОСОБА_4 не складала, позивач є спадкоємцем першої черги за законом згідно ст. 529 ЦК Української РСР прийняв спадщину, інші спадкоємці відсутні.

Нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини позивачу, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, рекомендовано звернутись до суду.

Враховуючи неможливість в позасудовому порядку належним чином оформити право власності на будинок чим порушуються його права, як спадкоємця, позивач просить визнати за ним право власності на будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 і складається з житлового будинку (А-1) загальною площею 80,1 кв.м., житлова площа 38,3 кв.м., допоміжна площа 41,8 кв.м., на господарські будівлі та споруди: хлів (Б), хлів (В), хлів (Г), літню кухню (Д), погріб (Е), як на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4

Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, судові витрати залишає за собою.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, згідно поданих заяв просять справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Представник Меджибізької селищної ради в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просять справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги визнають.

Судове засідання проведено у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

В п.п. 1, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР (ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 524, 525, 529 ЦК Української РСР 1963 року (чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст.ст. 549, 554 ЦК Української РСР 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст.ст. 528 і 534 Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

У п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 і зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361 (чинна на час відкриття спадщини) вказано, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Так, згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Лисогірка Летичівського району.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_1 він народився ІНФОРМАЦІЯ_3, його батьками є ОСОБА_5, ОСОБА_4.

Із довідок Меджибізької селищної ради Летичівського району від 01 листопада 2016 року, від 15 листопада 2016 року, виписки з погосподарських книг за 1980-2000 роки, вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_4, на день смерті проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1. З нею була зареєстрована внучка, а без реєстрації проживали син, невістка, внуки. Вона була власником будинку та головою двору, після її смерті спадщину прийняв її син ОСОБА_1, який вступив в управління спадковим майном.

Отже, після смерті матері позивач прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном.

Згідно ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Згідно змісту ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1233, 1268, 1269, 1273 ЦК України: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу; заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У ч. 3 ст. 3 означеного Закону вказано, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ст. 31 Закону для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об'єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» №19-32/319 від 21 лютого 2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Так, листом Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість оформити право власності та видати витяг з реєстру на домоволодіння АДРЕСА_1 через відсутність первинної реєстрації. Зокрема, право власності на домоволодіння за померлою ОСОБА_4 оформлено не було.

04 квітня 2008 року Хмельницьким БТІ виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1, який складається з: житлового будинку (А-1), об'ємом 285 м.куб., загальною площею приміщень 80,1 кв.м., в т.ч. житловою площею - 38,3 кв.м., допоміжною - 41,8 кв.м., хліва (Б) об'ємом 154 м.куб., хліва (В) об'ємом 26 м.куб., хліва (Г) об'ємом 32 м.куб., літньої кухні (Д) об'ємом 58 м.куб., погреба (Е) об'ємом 16 м.куб. Інвентаризаційна вартість складає 65085,00 грн.

З копії державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 від 20 квітня 1995 року вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,36 га, яка розташована на території Требуховецької сільської ради і передана для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,25 га. та ведення особистого підсобного господарства - 0,11 га.

21 листопада 2016 року державним нотаріусом ОСОБА_1 повідомлено про неможливість оформлення житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, рекомендовано звернутись до суду щодо визнання права власності на вказане майно.

Із копії спадкової справи №499/2001, заведеної Летичівською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4, вбачається, що були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2001 року та від 12 січня 2004 року згідно яких спадкоємцем її майна є син ОСОБА_2. Спадкове майно складається із земельної частки (пай) та майнового паю члена КСП.

Таким чином, досліджені докази в їх сукупності та взаємному зв'язку дають суду підстави для висновку, що спадкодавець ОСОБА_4 була власником житлового будинку, проте належним чином не оформила своє право власності, відповідно позивач ОСОБА_1, як син, є її спадкоємцем, проте не може оформити свої права на спадкове майно у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, тому його права підлягають захисту шляхом визнання за ним права власності на будинковолодіння в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом враховується, що рідними братом та сестрою позовні вимоги визнаються, як і визнається позов органом місцевого самоврядування, що свідчить про те, що права та законні інтереси інших осіб не порушуються.

Судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 27, 31, 60, 174, 197, 212, 215 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем та жителем АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 Хмельницької області і складається з: житлового будинку (А-1), об'ємом 285 м.куб., загальною площею приміщень 80,1 кв.м., в т.ч. житловою площею - 38,3 кв.м., допоміжною - 41,8 кв.м., хліва (Б) об'ємом 154 м.куб., хліва (В) об'ємом 26 м.куб., хліва (Г) об'ємом 32 м.куб., літньої кухні (Д) об'ємом 58 м.куб., погреба (Е) об'ємом 16 м.куб., як на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області через Летичівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис І.Б. Ходоровський

Суддя Летичівського

районного суду І.Б.Ходоровський