Справа № 189/299/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.12.2017 року смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покровське Покровського району Дніпропетровської області в залі суду, в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 34282,16 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.04.2010 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В уточненому позові позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач також зазначає, що відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт (відповідач) дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. На думку позивача, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому позивач посилається на ч.1 ст. 634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», а також має право односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Позивач надав кредит, а позичальник зобовязаний відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії.

У порушення статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України відповідач, на думку позивача, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками.

Станом на 31.01..2017 року за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість у розмірі 34282,16 грн., яка складається з наступного: 4499,68 грн. заборгованість за кредитом, 26018,54 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 1655,27 грн. заборгованість з пені; штраф 500,00 грн фіксована частина, 1608,67 грн. штраф (процентна складова).

Позивач надав суду письмову заяву розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки суду не відомі, заяв та клопотань від нього не надходило.

Доказів про отримання відповідачем копії позову з додатками та судової повістки до суду не надходило. Відповідно до поштового конверту, поверненого на адресу суду, відповідач не отримав повістку.

Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Відповідно до відомостей, наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УМВС України в Дніпропетровської області, відповідачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 28).

Позивач також надав суду копію номеру газети «Вісті Придніпровя» від 28.11.2017 року, № 92 (1891), в якому було розміщено обяву про виклик в судове засідання, призначене на 04.12.2017 року у Покровському районному суді Дніпропетровської області відповідачки ОСОБА_1

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, відповідачка вважається повідомленою про дату, місце та час проведення судового засідання належним чином.

Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), в звязку з чим відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає провести заочний розгляд справи. Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача як сторони у цивільному процесі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд встановив, що 09.04.2010 року відповідачка звернулася до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 75).

Дана заява підписана відповідачкою. В тексті даної заяви зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява, разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначається, що ОСОБА_1 ознайомилася та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді. Умови і Правилами надання банківських послуг розмішені на банківському сайті і зобовязується регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а. с. 75).

Відповідно до договору позивач надав позичальнику, тобто відповідачу, кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту при укладенні договору 4500,00 грн.

Таким чином, судом установлено, що ОСОБА_1 уклала з позивачем договір приєднання.

У відповідності до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3 вказаних Умов та Правил, клієнт погодився зі зміною банком в односторонньому порядку тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку.

Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту, а саме, при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням, передбачених договором плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач зобовязання за договором виконав. У свою чергу відповідач своїх зобовязань за договором належним чином не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплачує проценти за його користування.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до п.1.1.7.12. Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Таким чином, кредитор протягом всього часу до закінчення строку виконання основного зобовязання вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі. Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Як витікає із розрахунку заборгованості, наданого позивачем за період з 09.04.2010 року по 31.01.2017 року, заборгованість за кредитом ОСОБА_1 складає 4499,68 грн. заборгованість за кредитом, 26018,54 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Також згідно умов договору пеня за несвоєчасну сплату кредитних коштів за цей період за підрахунками позивача, складає 1655,27 грн.; штраф (фіксована частина) -500,00 грн, штраф (процентна складова) - 1608,67 грн.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу в сумі 500,00 грн фіксована частина, 1608,67 грн. штраф (процентна складова), суд вважає, що заявлені вимоги в частині стягнення штрафу не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212 215, 218, 223, 224-233, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.04.2010 року, в загальній сумі 32173, 49 грн. (тридцять дві тисячі сто сімдесят три гривні 49 коп.) гривень, з яких сума заборгованості за кредитом складає 4499,68 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 26018,54 грн., сума пені - 1655,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» судові витрати по справі (судовий збір) в сумі 1600,00 (одна тисяча шістсот) гривень, а також судові витрати, повязані з розміщенням оголошення про виклик до суду відповідача в сумі 250,00 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції.

Строк, протягом якого розглядалася заява про скасування заочного рішення, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення або отримання копії.

Суддя О.В. Чорна