У Х В А Л А

9 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

встановила:

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі - ПрАТ «СТ «Іллічівське») задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 64 тис. 904 грн та судовий збір у розмірі 1 тис. 218 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року залишено без змін.

У вересні 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 22, 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пунктів 2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 1074/8395.

На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року та від 30 жовтня 2015 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судових рішеннях, про перегляд яких подано заяву, задовольняючи позов ПрАТ «СТ «Іллічівське», суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що до позивача в межах фактично здійсненої страхової виплати перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдану шкоду, тому витрати з виплати страхового відшкодування підлягають стягненню з відповідача, як винної особи у дорожньо-транспортній пригоді відповідно до статей 993, 1166, 1187 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2015 року та 30 травня 2017 року суд касаційної інстанції у справах за позовами страхових компаній про стягнення з відповідачів різниці між розміром фактичних витрат з позивачів та розміром матеріального збитку, визначеного в установленому законом порядку й відшкодованого позивачам, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи зі змісту статей 993, 1192, 1194 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування, оскільки відповідачі як особи, винні у заподіянні збитків, повинні відшкодувати їх у розмірі фактично завданої шкоди, при цьому до страхувальника переходить право вимоги у межах фактичних витрат.

Отже, порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 червня 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 січня 2017 року та рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 липня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук