Справа № 212/1309/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого - судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання: Хазієвої Т.В., за участі сторін: позивача ОСОБА_1, законного представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, законного представника відповідача - ОСОБА_4, представника відповідача - адвоката Козлова А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням суспільно-небезпечного діяння, -

встановив:

У лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обґрунтування якого вказали, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2016 року, неповнолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано примусовий захід виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, та даним судовим рішенням була встановлена винуватість відповідача у скоєнні ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.

Суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке вчинено неповнолітнім ОСОБА_3 полягало в тому, що 08 вересня 2015 року неповнолітній ОСОБА_8, діючи умисно, в присутності однолітків, спричинив неповнолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у склеру лівого ока, синця обличчя ліворуч, садна правої кістки та правої нижньої кінцівки, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів) кулаками, взутими ногами, або при ударі об тупі тверді предмети (предмет), які мають такі ж можливості, та які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що було підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 2334 від 06.11.2015 року.

Позивачі зазначають, що протиправними діями ОСОБА_3, позивачу ОСОБА_2 було завдано матеріальної шкоди, яка виразилася у витратах понесених на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_1, у розмірі 351,68 грн. Позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, переживаннях через образи та приниження гідності, завданні фізичного болю, що призвело до зніми звичайного способу життя та втрати сну, яку позивач оцінює у розмірі 10 000,00 гривень.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_3, законний представник відповідача ОСОБА_4 та представник відповідача - адвокат Козлов А.В. позовні вимоги визнали частково, вказали, що вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнають у повному обсязі. В частині моральної шкоди визнають частково в сумі 500 гривень, вважають розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач, значно завищений.

Суд, заслухавши позивачів та відповідачів, дослідивши матеріали та надані докази, дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386, ст. 396 ЦК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.12.2016 року, неповнолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано примусовий захід виховного характеру у виді застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, та даним судовим рішенням була встановлена винуватість відповідача у скоєнні ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками нанесення умисних легких тілесних ушкоджень (а.с. 5-6), рішення сторонами не оскаржено та набрало законної сили, заявлений цивільний позов про відшкодування, завданої злочином шкоди, залишено без розгляду.

Суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, яке вчинено неповнолітнім ОСОБА_3 полягало в тому, що 08 вересня 2015 року неповнолітній ОСОБА_8, знаходячись неподалік КЗОШ № 125, розташованої на м-ні 5 Зарічний в Покровському (Жовтневому) районі м. Кривого Рогу, діючи умисно, в присутності інших однолітків, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до неповнолітнього ОСОБА_10 наніс один удар правою ногою по нозі неповнолітньому потерпілому та не дочекався удару у відповідь наніс другий удар коліном своєї правої ноги у лівий бік потерпілого, після чого неповнолітній ОСОБА_8 наніс третій удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя потерпілому, потім удар ногою по лівій нозі потерпілого, після чого наніс знову удар кулаком своєї лівої руки у ліву частину обличчя (ока), коли неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 почав відходити від неповнолітнього ОСОБА_8, але в цей момент прослідував ще один удар правою ногою у праву частину голови. Потім неповнолітній ОСОБА_8 продовжив свої злочинні дії, які виразилися в нанесення тілесних ушкоджень, знову підійшов до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 та кинув останнього на землю і почав знову наносити удари ногами почергово по ногам потерпілого, потім прослідувало три удари лівою ногою по спині неповнолітнього потерпілого ОСОБА_1 В цей момент неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 намагався піднятися із землі та знаходився на колінах, але від неповнолітнього ОСОБА_8 знову прослідувало два удари лівою ногою у живіт потерпілого, після того як потерпілий ОСОБА_1 піднявся та в цей момент неповнолітній ОСОБА_8 знову зухвало наніс ще два удари правою ногою у грудну частину потерпілого. Після чого неповнолітній потерпілий ОСОБА_1 просив припинити бійку та намагався відійти у бік, але неповнолітній ОСОБА_8 йшов за ним та коли потерпілий впав на землю наніс ще два удари ногами почергово по правій нозі потерпілого.

Тілесні ушкодження, які були нанесенні неповнолітньому потерпілому ОСОБА_1 у вигляді крововиливу у склеру ока, синці обличчя ліворуч, садна правої кисті та правої нижньої кінцівки, які виникли від ударної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів) кулаками, взутими ногами, або при удари об тупі тверді предмети (предмет), які мають такі ж властивості, та які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно висновку експерта № 2334 від 06.11.2015 року відносяться до легких, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, згідно копій квитанцій (а.с. 9), в результаті протиправних дій ОСОБА_3 на лікування неповнолітнього ОСОБА_1, були понесені витрати на загальну суму 351 гривню 68 копійок.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Виходячи з наведеного позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди документально підтверджені та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я (ст. ст. 16, 1168 ЦК України).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується одноразово, незалежно від майнової шкоди та не пов'язана із розміром цього відшкодування (ст.23 ЦК України). Також враховується інтенсивність і тривалість психічних переживань особи, характер негативних наслідків, заподіяних злочином.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови).

Оскільки тілесні ушкодження позивач отримав внаслідок злочинних дій відповідача, то він має право на відшкодування моральної шкоди.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

З позовної заяви вбачається, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, психологічному дискомфорті, у фізичних та душевних стражданнях, переживаннях через образи та приниження гідності, завданні фізичного болю, злочин відносно потерпілого вчинено у присутності однолітків та учнів тієї ж школи, де останній навчається. Неповнолітній ОСОБА_1 не міг довгий період забути приниження, тривалий час постійно нервував після відвідання школи, втратив нормальний сон, став скутим та припинив спілкування з однолітками.

Вирішуючи питання, щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Крім цього, при визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд також бере до уваги, що за весь час після вчинення злочину, розгляду кримінального провадження та цивільного позову судом, відповідачі жодним чином не поцікавились станом здоров`я неповнолітнього потерпілого, не намагались відшкодувати завдану шкоду .

На думку суду, визначений позивачем розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди - 10000 грн. є надто завищеним та в повній мірі не відповідає обставинам справи, характеру протиправного діяння, а саме, вчинення кримінального правопорушення, яке класифікується, як невеликої тяжкості, тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів.

З урахуванням викладеного, виходячи з принципу справедливості, виваженості та розумності суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка виразилася у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення, що викликало моральні та душевні страждання, безпорадність в протидії злочину, хвилювання та відчай. Проте, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає що розмір грошового відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини ОСОБА_3, його матеріального стану, повинен становити 6000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1199 ЦК України особа, яка спричинила шкоду здоров`ю неповнолітнього, повинна відшкодувати витрати на його лікування, догляд, харчування та інше.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_3 на теперішній час є студентом Криворізького гірничого коледжу, самостійних доходів та власного майна не має, тому відповідальність за завдану ним шкоду повинні нести його батьки, а саме матір ОСОБА_4, з якою він проживає.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167,1168,1199 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 59, 60,61, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням суспільно-небезпечного діяння - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а у разі відсутності у нього самостійного заробітку чи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди у визначеному судом розмірі, стягнення цієї шкоди в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі проводити з його матері - ОСОБА_4, до досягнення повноліття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, або до появлення у нього до повноліття майна на праві власності, достатнього для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_2 в сумі 351 гривні 68 копійок, в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а у разі відсутності у нього самостійного заробітку чи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди у визначеному судом розмірі, стягнення цієї шкоди в частці, якої не вистачає, або у повному обсязі проводити з його матері - ОСОБА_4, до досягнення повноліття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, або до появлення у нього до повноліття майна на праві власності, достатнього для відшкодування шкоди, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в інтересах якого діє його законний представник - ОСОБА_2, в сумі 6000 гривень 00 коп. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Н. Борис