Справа № 640/2434/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частки квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, визнання права власності та стягнення витрат на поховання,-

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених вимог просить визнати за нею право власності на ? частину квартири як частину в спільній сумісній власності та на ? частину квартири, АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3; стягнути судовий збір 3205,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спірна квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за нею та її чоловіком, ОСОБА_3, на підставі свідоцтва про право на житло від 27.11.2008 року, право власності зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Відповідно до ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначена квартира належить їй та чоловіку в рівних частках тобто по 1/2 частини. 08.04.2015 року помер її чоловік ОСОБА_3 Спадкоємцями першої черги на 1/2 частину квартири відповідно до ст. 1261 ЦК України, є: вона як дружина померлого, а також дочка від першого шлюбу відповідачка ОСОБА_2 На момент відкриття спадщини вона проживала спільно з померлим і була зареєстрована в спірній квартирі, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті чоловіка. Із заявою про відмову від спадщини вона не зверталася. Після смерті чоловіка вона виявила пропажу правовстановлюючих документів на квартиру - свідоцтво про право на житло, копію техпаспорта. Вона звернулася в Київський РВ ГУМВС України в Харківській області із заявою про зникнення документів, в процесі розгляду заяви відповідачка повідомила, що документи їй нібито передав її батько. Вона звернулася до відповідачці з проханням повернути правовстановлюючі документи, однак остання відмовилася. Після закінчення 6 місяців після смерті чоловіка вона звернулася в нотаріальну контору з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину, однак у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, а відповідача оригінал не надала також нотаріусу, їй 05.11.2015 року було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину квартири. Згодом відповідачка заявила, що оригінал свідоцтва про право власності на житло її загублений і повернути його вона не зможе. Отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину вона також не має можливості, оскільки необхідно звернення всіх власників житла з надання їх паспортів, тому просить також визнати в порядку ст. 392 ЦК України право власності на ? частину квартири як частину в сумісній власності.

Ухвалою суду від 16.05.2016 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, у якому просить: 1) встановити юридичний факт ненадання ОСОБА_1 допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, який через важку хворобу (отримані травми) був у безпорадному стані та помер; 2) встановити юридичний факт умисного перешкоджання ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_3 скласти заповіт на її користь, чим ОСОБА_1 збільшила свою частку у спадщині; 3) як наслідок встановлення вищеозначених фактів, усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3, який помер 08.04.2015 року в м. Харкові; 4) визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини квартири № 183, розташованої по вул. Героїв праці буд.№12 у місті Харкові, після смерті батька - ОСОБА_3; 5) стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 витрат на поховання та лікування ОСОБА_3 у сумі 2358 грн. 15 коп.; стягнути судові витрати.

В своїх доводах посилається на те, що 08.04.2015р. помер її батько - ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, вона вчасно звернулася до нотаріальної конторі з заявою про прийняття спадщини батька. До складу спадщини входять: 1/2 частка спірної квартири АДРЕСА_3. Власником іншої 1/2 частки вказаної квартири, є ОСОБА_1 - відповідач за цим позовом; грошові вклади в ТВБВ Ощадбанку. ОСОБА_3 за час життя розпорядився на її користь вказаними грошовими вкладами в своїй частці 1/2, про що зробив розпорядження банку на випадок своєї смерті. На 1/2 частку спірної квартири батько за час життя не встиг скласти заповіт на розпорядження на вказану квартиру на випадок своєї смерті. Отже, позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги за законом. В той час інших спадкоємців, які б були віднесені до першої черги спадкування за законом і мали право на рівні з позивачем здійснювати право на спадкування - відсутні. Відповідачка дуже негативно ставилася до намірів батька заповісти їй все своє майно. Спільних дітей у відповідачки та її батька, що помер, не було. Воля батька заповісти їй майно підтверджується наявністю розпорядження банку від батька на її користь. 08.04.2015р. з її батьком стався нещасний випадок, він потрапив під колеса транспортного засобу. Батько отримав дуже суттєві ушкодження, які були видні. Відповідачка не попередила її завчасно про нещасний випадок з батьком та викликала швидку допомогу самостійно. Після прибуття швидкої допомоги відповідачка при наявності безпорадного стану та суттєвих ушкоджень батька не дала згоди на його госпіталізацію, при всіх ознаках загрози життю. Коли вона прибула у спірну квартиру, вона побачила, що батько помирає та повторно викликали швидку, але надавати допомогу вже було запізно та швидка констатувала його смерть. Підтвердженням того факту, що батько хотів оформити спадщину заповітом на її ім'я є і той факт, що він передав їй для цього документи. В діях відповідача на відмову від госпіталізації батька був умисел на настання вигідних для відповідача наслідків - смерті батька. Бо за цих умов, без наявності заповіту відповідачка мала би змогу отримати на 1/4 частки спадщини більше, ніж за умови оформлення заповіту на її користь, про що хотів померлий батько. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування у цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині. Доказом перешкоджання скласти заповіт батьку зі сторони ОСОБА_1 є те, що відповідачка фактично ізолювала батька від неї, не давала їм зустрічатися, а якщо вони зустрічалися, то тільки у присутності відповідачки. Відповідачка позбавляла батька можливості користуватися телефоном, щоб він міг подзвонити їй, звернутися за допомогою, розповісти про свої потреби та попросити щось. Таким чином, ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані; ОСОБА_1 всіляко умисного перешкоджала спадкодавцю скласти заповіт на її користь. Завдяки цьому ОСОБА_1 змогла неправомірно збільшила свою частку у спадщині, за цих обставин ОСОБА_1 повинна бути усунена від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка. Крім того, всі витрати на поховання та лікування батька понесла вона, бо відповідачка сказала, що в неї немає коштів на сплату послуг поховання та ліків. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них на лікування та поховання спадкодавця. Тому просить судового відшкодування у сумі 3420 грн. на поховання та 1296,30 грн. на лікування, всього 4716,30 / 2 = 2358,15 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення відповідно до викладених в позові вимог, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити у повному обсязі. Також позивачка, з урахуванням письмових пояснень, які містяться в матеріалах справи (т. а.с. 112-113), пояснила, що вона понад 40 років прожила в шлюбі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від шлюбу спільних дітей не було. В їх життя постійно втручалася дочка чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_2, дорікала в тому, що він зареєстрував шлюб з нею і зареєстрував її в квартирі. Кожен прихід відповідачки в квартиру супроводжувався конфліктами. Відносини між нею, її чоловіком і відповідачем були неприязні. Відповідачка відвідувала батька вкрай рідко. За медичною допомогою в поліклініку чоловік не звертався, був у нормальному стані, медичної допомоги не потребував. В період з липня 2014 по березень 2015 року, нібито у який відповідачка придбала ліки померлому, відповідачка відвідала батька всього 2-3 рази і ніяких ліків відповідачка батькові не привозила. 08.04.2015 роки її чоловік гуляв біля будинку. Коли вона повернулася з ринку, виявила в квартирі незнайомих людей, які повідомили, що її чоловіка збила машина. У квартирі також перебували лікарі «швидкої допомоги». Її чоловік категорично відмовився від госпіталізації, казав, що «не поїде, і все, не вмовляйте». Вона спитала у нього, щодо необхідності подзвонити доньці. Він спочатку не погодився. Потім вона побачила, що чоловікові ставалося гірше. Вона подзвонила відповідачці, яка приїхала. Відповідачка сказала, що чоловік вже помер. Дочка з квартири викликала «Швидку», яка по приїзду констатувала смерть чоловіка. Ствердження відповідачки, що через важку хворобу вона не надала допомогу ОСОБА_3 є неспроможною. Проживаючи разом, ОСОБА_3 не потребував сторонньої допомоги, важкою хворобою він не хворів. При наявності у чоловіка волевиявлення на оформлення заповіту, він міг в будь-який час звернутися до нотаріуса для оформлення заповіту і вона не змогла б йому в цьому перешкодити. Документи на квартиру і гроші 8 тис. грн. відповідачка забрала в день смерті чоловіка, коли знаходилася в квартирі. Чоловік ніколи не передавав відповідачці документи на квартиру і гроші. За ці гроші і були проведені похорони.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав, надав пояснення відповідно до викладених в зустрічному позові вимог. У задоволенні первісного позову просив відмовити в повному обсязі, також зазначив, що право власності на ? частку спірної квартири, яка отримана ОСОБА_1 при приватизації, позивачкою не оспорюється.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши такі факти та відповідні до них правовідносини, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.08.1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 7,12,18)

Згідно зі свідоцтвом про народження, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 83-85)

08.04.2015 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, що йому належало.

Згідно з відповіддю КП «Харківське МБТІ» від 02.11.2015 року та копії Свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ВК Харківської міської ради 27.11.2008 року реєстровий №2-08-284609, квартира загальною площею 31,8 кв.м., АДРЕСА_1, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 9,10, 16-17)

Як вбачається з матеріалів справи, копії паспортів, що також не заперечується сторонами, позивачка ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована з ОСОБА_3 з 1984 року (а.с. 7,12)

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину; позивачка не заявляла нотаріусу про відому від спадщини.

Як вбачається з відповіді Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 05.11.2015 року та інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 20.06.2015 року, 15.04.2015 року Восьмою ХДНК заведено спадкову справу №308/2015, в якій є документи, що підтверджують шлюбний зв'язок ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 та місце відкриття спадщини, заяви про прийняття спадщини від імені ОСОБА_1 та від імені дочки померлого - ОСОБА_2. Свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 не видавались, спадкова справа вважається відкритою (т. 1 а.с. 14, 21)

Отже, відповідачка ОСОБА_2 також звернулася у встановлені строки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3, померлого 08.04.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, померлого 08.04.2015 року, є його дружина ОСОБА_1, та його донька - ОСОБА_2.

Як вбачається з відповіді Восьмої ХДНК від 05.11.2015 року, позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири АДРЕСА_4, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року реєстровий №2-08-284609.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) (435-15). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Таким чином, частки кожного з двох співвласників (ОСОБА_3 та ОСОБА_1В.) у праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними, то ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_5.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого 08.04.2015 року, входить 1/2 частка квартири АДРЕСА_5.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що позивачці ОСОБА_1 було відмовлено Восьмою ХДНК 05.11.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку квартири АДРЕСА_4 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру - оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, то її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на половину спадкового майна, тобто на визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 08.04.2015 року.

З приводу визнання за позивачкою ОСОБА_1 в порядку 392 ЦК України права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності суд зазначає наступне.

Згідно з відповіддю КП «Харківське МБТІ» від 02.11.2015 року та копії Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, квартира АДРЕСА_4, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Таким чином, право власності за позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з позову, підставою для визнання права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності є відсутність у позивачки оригіналу Свідоцтва про право власності на житло від 27.11.2008 року, який відповідачка ОСОБА_2 забрала зі спірної квартири та не віддає позивачці.

Згідно з п. 3.3 ОСОБА_5 Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, позивачкою не надані докази неможливості відновлення правовстановлюючого документу на спірну квартиру в передбаченому законом порядку. При цьому, позивач за зустрічним позовом просить визнати право власності лише на 1/2 частку спірної квартири в порядку спадкування після смерті батька, а не на 1/2 частку квартири, яка була отримана ОСОБА_1 в ході приватизації; ОСОБА_2 не заявлені вимоги щодо оспорювання або невизнання права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку спірної квартири отриманою нею при приватизації.

Зокрема, згідно з п. 53 Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої Постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на обєкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у звязку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подаються: копія примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно; оголошення про втрату документа у друкованих засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження або місцевої чи регіональної сфери розповсюдження за місцезнаходженням нерухомого майна, в якому повинні бути зазначені назва документа, його номер і дата видачі, на чиє імя виданий, яким органом (крім випадків пошкодження чи зіпсування документа). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав в інформаційних системах, державна реєстрація прав в яких здійснювалася до 1 січня 2013 р., або на паперових носіях інформації, ведення яких здійснювалося підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Отже, позивачка має право на відновлення втраченого правовстановлюючого документу на підтвердження її права власності на спірну квартиру в передбаченому законом порядку.

На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину спірної квартири як частину в спільній сумісній власності задоволенню не підлягають.

Допитаний свідок ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_1 є тіткою її матері. Вона знає її з дитинства, ОСОБА_1 була їй як рідна бабуся. Весь час ОСОБА_1 та ОСОБА_3 жили дружньо. Вона часто приходила до них у гості. Їй не відомо, що ОСОБА_3 чимсь тяжким хворів, дідусь все робив фактично сам, він проводжав її до метро. ОСОБА_1 не забороняла дідусю бачитись з донькою ОСОБА_2 Стосунки з ОСОБА_2 у сім′ї ОСОБА_1 були погані. 04.08.2015 року дідуся збив автомобіль, а ОСОБА_1 була на ринку. Коли ОСОБА_1 повернулася до квартири, там вже була швидка допомога, дідусь лежав. Бабусі розповіли, що трапилось. Потім швидка уїхала. Бабуся подзвонила та повідомила ОСОБА_2 про ці події. ОСОБА_1 розповіла, що коли приїхала ОСОБА_2 08.04.2015 року на квартиру, то забрала документи на квартиру.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 є її рідною тіткою. ОСОБА_1 з ОСОБА_3 жили дружньо, мирно. Вона та сім′я ОСОБА_3 часто приїжджали один до одного у гості, спілкувалися. ОСОБА_3 був здоровий для свого віку, в сторонньої допомоги не потребував, ходив сам. Ірина приходила рідко, а коли приходила до ОСОБА_3 в квартиру, то виникали завжди сварки. Дмитро не хотів складати заповіт на квартиру на доньку ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1. С ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона знайома близько 30 років. Сім′я ОСОБА_1 жили дружньо. Дмитро був здоровим чоловіком, цілими днями гуляв, був самостійним та незалежним чоловіком, його не могли схилити щось зробити або не зробити, в тому числі щодо складання чи не складання заповіту. О 12 годині вона виходила з підїзду та побачила ОСОБА_3 з двома чоловіками, які відповіли їй, що трохи зачепили його на автомобілі. Вона повела їх до квартири ОСОБА_3. Дмитро йшов сам, і хлопці трохи його підтримували. Дмитро сказав, що у нього трохи болить спина, крові не було, видимих слідів пошкодження не було. Дмитра розділи, положили на диван. Вона визвала швидку допомогу, через 5 хв. приїхала «швидка». Дмитра оглянув лікар, сказав, що необхідно б було до лікарні. Дмитро відповів, що все нормально, до лікарні не поїде. Через хвилин 10 прийшла ОСОБА_1, розповіли їй ситуацію. Пелагея також почала вмовляти ОСОБА_3, щоб він поїхав до лікарні, підлікували би його. Дмитро відмовився. Лікар сказав, що необхідно тоді писати про відмову від госпіталізації. Дмитро сам при світлій памяті особисто підписав відмову. Пелагея також підписала. Оскільки це було ДТП, лікар визвав поліцію. Приїхали працівники, щось писали, потім всі уїхали. Вона пішла додому. Потім до неї прийшла ОСОБА_1, та сказала, що подзвонила ОСОБА_2 та повідомила про ДТП. Потім приїхала ОСОБА_2, поговорила з батьком. Після чого, ОСОБА_3 перестав дихати, знову викликали швидку. Швидка приїхала через п′ять хвилин, однак сказали, що ОСОБА_3 помер. Викликали поліцію. Потім так швидко приїхали і працівники ритуальних послуг. Ірина потім також пішла. Зі слів ОСОБА_1, ОСОБА_2 забрала паспорт та кошти з квартири.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона живе в одному під′їзді з ОСОБА_3. Вона бачила часто, як ОСОБА_3 гуляв з онуками та ОСОБА_2. Дмитро казав, що квартиру буде заповідати онукам. Стосунки у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були нормальні. Дмитро був у нормальному стані здоровя, не хворів тяжко. Їй невідомо чи перешкоджали ОСОБА_3 скласти заповіт на когось.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, він є сином ОСОБА_2. Він приїжджав до діда раз в два тижня, проживає в Сумах. У нього були теплі, дружні відносини, поздоровляв його, допомагав діду матеріально, купував йому ліки. Дідусь був здоровим чоловіком, ліки були необхідні у звязку з перевірною клімату тощо, купував глазні каплі. Останні 4 роки дідусь намагався оформити на них спадщину, однак щось не виходило. В січні 2014 року дідусь віддав матері документи на квартиру, щоб потім оформити спадщину. ОСОБА_1 не бажала та була проти того, щоб дідусь оформив спадщину на онуків. Він з матір′ю займався похованням діда. ОСОБА_1 повідомляли про це, однак вона казала, що була в поганому стані, їй казали де будуть поховання. В похованні ОСОБА_1 участі не приймала. Підпис у медичній картці у картці №1212 від 08.04.2015 року не є підписом ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Посилання позивачки ОСОБА_2 з підстав вказаних у зустрічному позову щодо всілякого умисного перешкоджання ОСОБА_1 спадкодавцю скласти заповіт на користь ОСОБА_2, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин не надано достатніх, допустимих та належних доказів, оскільки в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Показання свідка ОСОБА_10, який є сином ОСОБА_2, щодо того, що ОСОБА_1 була проти складання заповіту на сім′ю ОСОБА_2, суд до уваги не приймає, оскільки не є допустимим та достатнім доказом на підтвердження того, що ОСОБА_1 умисно перешкоджала спадкодавцеві скласти заповіт.

Спадкодавець у разі бажання та дійсної волі міг протягом всього життя скласти заповіт на позивачку ОСОБА_2 з приводу спірної квартири, однак цього не зробив.

Те, що спадкодавець здійснив заповідальне розпорядження на грошові вклади на ОСОБА_11 ще в 1987 році, не свідчить про намір скласти заповіт на ОСОБА_11 з приводу всього свого майна. Навпаки, це свідчить про те, що у разі дійсної волі та бажання спадкодавець скласти заповіт на імя доньки, він би це зробив ще за життя.

Факт нібито передачі батьком за життя правовстановлюючих документів на квартиру ОСОБА_2, проти чого категорично заперечує ОСОБА_1, яка стверджує, що ОСОБА_2 самовільно їх забрала, - також не може свідчити про умисне перешкоджання спадкодавцеві скласти заповіт на ОСОБА_2

Посилання позивачки на ізоляцію спадкодавця відповідачкою тощо, що нібито перешкоджало спадкодавцю скласти заповіт, є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що 08.04.2015р. з її батьком стався нещасний випадок, його збив автомобіль. Відповідачка не попередила її завчасно про нещасний випадок з батьком та викликала швидку допомогу самостійно. Після прибуття швидкої допомоги відповідачка при наявності безпорадного стану та суттєвих ушкоджень батька не дала згоди на його госпіталізацію, при всіх ознаках загрози життю. В діях відповідачки ОСОБА_1 на відмову від госпіталізації батька був умисел на настання вигідних для відповідача наслідків - смерті батька. ОСОБА_1 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві батьку, який через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно з п. 4 ОСОБА_5 Пленуму ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Згідно з відповіддю КЗОЗ «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 08.06.2016 року, копії Карти виїзду швидкої медичної допомоги №1212 від 08.04.2015, №1113 від 08.04.2015 року, перевіркою форм первинної медичної документації встановлено, що службою екстреної медичної допомоги був прийнятий виклик 08.04.2015р. о 12.17год. до ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_6. Привід виклику «ДТП». По прибуттю бригади ЕМД на місце виклику хворий знаходився в середньому стані; в графі «обєктивні дані»: свідомість ясна, поведінка спокійна, дихання вільне. ОСОБА_3 було оглянуто та надано медичну допомогу відповідно до поставленого попереднього діагнозу: «Забій поперекового відділу хребта. Садни І, ІІ, III пальців правої кисті». Від шпиталізації хворий відмовився, про що свідчить підпис у формі первинної медичної документації. Також у графі відмови від госпіталізації міститься прізвище та підпис дружини пацієнта - ОСОБА_1 У картці №1212 від 08.04.2015 в графі №24 результат зазначено покращення.

08.04.201р. о 17.58 год. службою ЕМД був прийнятий виклик від особи, яка не представилась, з тел. +16 до ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_7. Привід виклику «болить спина після ДТП». По прибуттю бригади ЕМД на місце виклику був поставлений попередній діагнозу: «Біологічна смерть до прибуття бригади ЕМД» (т. 1 а.с. 119-122).

Причиною смерті ОСОБА_3 була сполучена тупа травма тіла (т. 1 а.с. 77).

З зазначеної медичної документації вбачається, що ОСОБА_3 по приїзду лікарів знаходився в середньому стані, з ясною свідомістю та спокійною поведінкою, після надання медичної допомоги відбувалось покращення його стану.

Отже, посилання позивачки ОСОБА_2 на нагальній та очевидній необхідної госпіталізації ОСОБА_3, яка ОСОБА_1 могла та повинна була усвідомлювати, - не ґрунтується на вказаних матеріалах та суперечить медичній документації. Також, з вказаної документації вбачається, що померлий не перебував в безпорадному стані.

Крім того, позивачкою ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 перешкоджала госпіталізації свого чоловіка, через що нібито і відбулась смерть спадкодавця. При цьому, допитаний свідок ОСОБА_8 підтвердила, що ОСОБА_3 самостійно та добровільно відмовився у її присутності від госпіталізації, про що розписався.

Показання свідка ОСОБА_10 в частині того, що підпис у медичній картці у картці №1212 від 08.04.2015 року не є підписом ОСОБА_3, суд до уваги не приймає, оскільки показання свідка не можуть бути допустимим доказом на підтвердження цих обставин, свідок не є фахівцем у спеціальній галузі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Також суд враховує, що ОСОБА_3 по приїзду лікарів знаходився в середньому стані, з ясною свідомістю та спокійною поведінкою, після надання медичної допомоги відбувалось покращення його стану, тобто це також підтверджує посилання його дружини ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_3 сам відмовився від госпіталізації, а вона не заперечувала проти його госпіталізації.

Крім того, як зазначила ОСОБА_1, після того як її чоловіку ставало гірше, вона подзвонила ОСОБА_2, яка потім приїхала, що також підтверджує, що у дружини не було умислу на приховування поганого стану її чоловіка тощо.

В ході розгляду справи ухвалою суду від 25.11.2016 року (з урахуванням ухвали суду від 24.03.2017 року) за клопотання позивача за зустрічним позовом призначалась судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої, зокрема, ставилося питання: ким виконані рукописний текст "ОСОБА_3С." в графі "відмовляюся від/медичної допомоги...", "Підпис особи", у графі "Відмова" Карти виїзду швидкої медичної допомоги №1212 від 08.04.2015, самим ОСОБА_3 або іншою особою.

Згідно з повідомленням експертної установи від 15.05.2017 року, провести експертизи неможливо, оскільки не надано: оригіналу документа, що підлягає дослідженню, а вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 надано в обмеженій кількості, а також станом на 10.05.2017 року рахунок вартості робіт по проведенню експертизи позивачем ОСОБА_2 не сплачено (т. 2 а.с. 6-8)

На підставі викладеного, позивачкою ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами настання вище наведених обставин, зокрема, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані, існувала потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача, а також ухилення останньої від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, тобто наявності винної поведінки (умислу) в її діях щодо ненадання такої допомоги.

У звязку з цим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення юридичного факту ненадання ОСОБА_1 допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, який через важку хворобу (отримані травми) був у безпорадному стані та помер; встановлення юридичного факту умисного перешкоджання ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_3 скласти заповіт на її користь, чим ОСОБА_1 збільшила свою частку у спадщині; усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3, який помер 08.04.2015 року в м. Харкові.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_2 не надано відмови нотаріуса у оформленні права на спадкування відповідної частки спірної квартири, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про прав на спадщину на відповідну частику спірної квартири у порядку спадкування за законом після смерті батька, то позовні вимоги про визнання за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частини квартири після смерті батька задоволенню не підлягають. При цьому, у позивачки відсутні підстави для спадкування на ? частку квартири, на успадкування якої має право ОСОБА_1, оскільки відсутні підстави для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування вказаної частки квартири.

Згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Згідно з квитанцією від 09.04.2015 року, ОСОБА_2 як замовником було сплачено субєкту господарювання за ритуальні послуги з поховання ОСОБА_3 3420 грн. (т. 1 а.с. 81)

Враховуючи, що відповідачкою ОСОБА_1 не доведено, що ці кошти на поховання були взяті ОСОБА_2 зі спірної квартири, що ці кошти не належать ОСОБА_2, то згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України половина витрат на поховання спадкодавця, яка понесла позивачка, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1710 грн. (3420/2)

Вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 половини витрат на лікування спадкодавця у розмірі 648,15 грн. (1296,30 /2) задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів того, що ці ліки купувались саме для спадкодавця та надавались саме йому, оскільки квитанції (т. 1 а.с. 78-80) підтверджують лише факт купівлі цих ліків. При цьому, відповідачка заперечувала, що позивачка купувала якісь ліки спадкодавцю.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При звернення до суду за первісним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3204,75 грн. (а.с. 2)

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1068 грн. 25 коп. (3204,75 х 106825 / 320475)

При звернення до суду за зустрічним позовом ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 2160,08 грн. (а.с. 70)

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача ОСОБА_1 на її користь підлягає стягненню судовий збір у розмірі 17,10 грн. (2160,08 х 216008,15 / 1710)

Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216-1220, 1224, 1232, 1267 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати право власності на ? (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_8 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого 08.04.2015 року, за ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1068 (одна тисяча шістдесят вісім) грн. 25 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1710 (одну тисячу сімсот десять) грн. за ? частину витрат на поховання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір 17 (сімнадцять) грн. 10 коп.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий