АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6302/17 Головуючий 1 інст. Григорєв Б.П.
Справа № 641/2159/17-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова» звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилався на те, що згідно виписки про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємцівз 06 квітня 2015 року керівником Товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Укроснова», яке з листопада 2016 року перейменоване у Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова», є ОСОБА_4, а з 21 жовтня 2016 року ОСОБА_5

Зазначив, що повноваження колишнього керівника ОСОБА_1 припинені у звязку з його звільненням, у тому числі припинені повноваження на представництво колишніх керівників в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, організаціях, установах незалежно від форми власності.

Товариством відкликано та скасовано всі довіреності, видані будь-яким особам колишнім керівником, однак з 2015 року ОСОБА_1 та колишній головний бухгалтер товариства ОСОБА_2 умисно відмовились передавати новому керівнику документи та товарно-матеріальні цінності, чим блокують, паралізують діяльність та функціонування товариства.

Вказав, що зазначені особи незаконно привласнюють ввірене їм майно та гроші товариства шляхом незаконного переведення коштів товариства на рахунки третіх осіб за фіктивними неіснуючими договорами, незаконної передачі в оренду, незаконного продажу майна, викрадення та приховування печаток, документів та майна товариства, блокування входу до товариства, що підтверджується відсутністю підписаних актів приймання-передачі документів, майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» між колишнім його директором ОСОБА_1 та новими керівниками.

Зазначив, що ОСОБА_1 у якості директора Товариства з обмеженою відповідальністю НВП «Укроснова» (нині - Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова») підписав договір купівлі-продажу товарів № 12/01/15 від 12 січня 2015 року з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, за яким отримав, згідно акту приймання-передачі ТМЦ кошти на загальну суму у розмірі 824391,35 грн. та договір купівлі-продажу товарів № 13/01/15 від 13 січня 2015 року з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, за яким отримав, згідно акту приймання-передачі ТМЦ кошти на загальну суму 981655,00 грн., однак обовязок по оплаті даного товару своєчасно не виконав та не сплатив вказані грошові кошти продавцю.

Вказав, що у звязку з чим у порядку господарського судочинства розглядаються справи за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова».

Згідно статуту підприємства директор та головний бухгалтер зобовязані зберігати ввірене їм майно та несуть відповідальність за його втрату, тож відсутність вказаного майна свідчить про недостачу матеріальних цінностей, виявлену у матеріально відповідальної особи та особи, якій матеріальні цінності передані у звязку з виконанням нею трудових обовязків.

Вважав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завдано Товариству з обмеженою відповідальністю «Промоснова» майнова шкода в особливо великих розмірах, за фактом чого відкриті кримінальні провадження.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» завдані матеріальні збитки у розмірі 106 666,70 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомості щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді не внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; що факт нестачі вказаних товарно-матеріальних цінностей підтверджується актом інвентаризації, складеним після звільнення ОСОБА_1 25 квітня 2015 року та підписаним членами комісії з інвентаризації; що відшкодування шкоди має провадитися незалежно від притягнення працівника до відповідальності за дії, якими заподіяна шкода; що ОСОБА_1 скоїв майнове правопорушення, тобто не виконав покладені на нього як на директора трудові обовязки зі збереження товарно-матеріальних цінностей, в результаті чого товариству завдано майнова шкода у розмірі вартості даних товарно-матеріальних цінностей, внаслідок відсутності яких на дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора виникла недостача; що оскільки ОСОБА_1 як директор товариства отримав товарно-матеріальні цінності від постачальника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на підставі накладної/акта приймання-передачі, тобто на підставі разового документа, то відповідач несе повну матеріальну відповідальність.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» необхідно відхилити, рішення суду залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія обґрунтовано виходив з того, що доказів того, що при підписанні договорів ОСОБА_1 спричинив підприємству майнову шкоду Товариство з обмеженою відповідальністю «Промоснова» не надав.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю НВП «Укроснова» укладено договір № 12/01/15 купівлі-продажу товарів на суму 824391,35 грн.

13 січня 2015 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю НВП «Укроснова» укладено договір № 13/01/15 купівлі-продажу товарів на суму 981655,00 грн.

Покупцем за вказаними договорами є Товариство з обмеженою відповідальністю НВП «Укроснова» в особі директора ОСОБА_1

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09 березня 2017 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з Товариства з обмеженоною відповідальністю «Промоснова» на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 981655,00 грн. боргу, 511016,21 грн. інфляційних, 52856,60 грн. 3 % річних, 157172,08 грн. пені, 196331,00 грн. штрафу.

Частиною 1 статті 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина 2 статті 130 КЗпП України).

Відповідно до частини 2 статті 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв'язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов'язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі статтею 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв'язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені статтею 130 КЗпП України.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що виходячи з вимог статті 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно статті 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

Як вбачається з матеріалів справи під час укладання договорів ОСОБА_1 був директором товариства та його учасником. Зазначені договори, які є чинними, підписано ОСОБА_1 як директором товариства згідно Статуту товариства.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 усунено від обовязків 06 квітня 2015 року.

Посилання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» на те, що відомості щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді не внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; що факт нестачі вказаних товарно-матеріальних цінностей підтверджується актом інвентаризації, складеним після звільнення ОСОБА_1 25 квітня 2015 року та підписаним членами комісії з інвентаризації; що відшкодування шкоди має провадитися незалежно від притягнення працівника до відповідальності за дії, якими заподіяна шкода; що ОСОБА_1 скоїв майнове правопорушення, тобто не виконав покладені на нього як на директора трудові обовязки зі збереження товарно-матеріальних цінностей, в результаті чого товариству завдано майнова шкода у розмірі вартості даних товарно-матеріальних цінностей, внаслідок відсутності яких на дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора виникла недостача; що оскільки ОСОБА_1 як директор товариства отримав товарно-матеріальні цінності від постачальника фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на підставі накладної/акта приймання-передачі, тобто на підставі разового документа, то відповідач несе повну матеріальну відповідальність є безпідставними, спростовуються наявними в справі доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.

Доказів того, що підприємству спричинено шкоду саме ОСОБА_1, що підприємству взагалі таку шкоду спричинено матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано. Матеріали справи не містять доказів того, що рішення Господарського суду Харківської області від 09 березня 2017 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 981655,00 грн. боргу, 511016,21 грн. інфляційних, 52856,60 грн. 3 % річних, 157172,08 грн. пені, 196331,00 грн. штрафу, на якому фактично ґрунтується позов, виконано.

Аналізуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, з додержанням вимог статей 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні позову позивачу.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зведені до посилань на ті обставини, які були предметом розгляду в суді першої інстанції і яким суд надав відповідну правову оцінку.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промоснова» відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії