Справа №583/3564/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мовчан Н. В.
Номер провадження 22-ц/788/1038/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Різниченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Діброви Костянтина Юрійовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2017 року

у справі за позовом Національної академії Національної гвардії України до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання, -

в с т а н о в и л а:

28 листопада 2016 року Національна академія Національної гвардії України (далі- Академія) звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що наказом начальника Академії № 430 від 01 серпня 2013 року ОСОБА_1 був зарахований курсантом першого курсу та поставлений на всі види постачання. Під час навчання в Академії він перебував на повному державному забезпеченні. Відповідач уклав контракт з Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України про проходження військової служби. 11 квітня 2016 року наказом начальника Академії № 81 с/ч ОСОБА_1 було виключено зі списку особового складу курсантів Академії через невиконання навчального плану. Посилаючись на Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, позивач просить стягнути з відповідача на їх користь витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в сумі 133480,68 грн. та судові витрати.

Рішенням суду від 04 травня 2017 року позовні вимоги Академії задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академії фактичні витрати, пов`язані з навчанням, а саме грошові кошти у розмірі 133 080 грн. 68 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Діброва К.Ю. просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалено без врахування фактичних обставин справи, упереджено, з наданням переваги стороні позивача. В оскаржуваному рішенні не згадується про висновок експертизи згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 в 1 та 2 примірниках контракту про проходження військової служби (навчання) в п. 7 підписи сторін в рядку «особистий підпис, військове звання» виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. ОСОБА_1 ніякого контракту не підписував при зарахуванні до Академії, з умовами контракту він не знайомий. В контракті відсутня дата його підписання та в п. 7 не вказано, з якого часу контракт набрав чинності, в п. 5 контракту не вказано, на який строк його укладено. Тобто не досягнуто згоди про істотні умови договору такі як дата укладення, дата набрання чинності, термін дії, розмір та порядок стягнення коштів в разі дострокового розірвання контракту. А отже з врахуванням вимог ст. 638 ЦК України контракт між сторонами не є укладеним. Окрім того, зазначає, що Академія є неналежним позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Діброву К.Ю., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали даної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27 травня 2014 року № 526-р Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України.

Указом Президента № 497 від 04 червня 2014 року Академії Національної гвардії України надано статус національної і надалі іменовано її Національна академія Національної гвардії України. У зв`язку з цим, Національна академія Національної гвардії України являється правонаступником усіх цивільних прав та обов`язків Академії внутрішніх військ МВС України.

25 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командування ВЧ НОМЕР_1 , в якому просив надати йому дозвіл для здачі вступних іспитів на денну форму навчання у Академії внутрішніх військ МВС України за напрямом підготовки 6.050502 «Інженерна механіка» із спеціалізацією « Експлуатація та ремонт озброєння та спеціальної техніки» (а. с. 60).

Наказом начальника Академії внутрішніх військ МВС України № 430 від 01 серпня 2013 року «Про зарахування на навчання курсантів 1-го курсу Академії» ОСОБА_1 з 01 серпня 2013 року зарахований та призначений курсантом першого курсу денної форми за напрямком підготовки із числа військовослужбовців (а. с. 6).

Під час навчання ОСОБА_1 був забезпечений усіма видами державного постачання.

Між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ в особі начальника Академії внутрішніх військ МВС України Полторака С.Т. укладено контракт про проходження військової служби (навчання), за яким він зобов`язався: проходити військову службу (навчання) в Академії протягом строку дії контракту; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання, мати позитивні результати навчання, неполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військової технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; відшкодувати Міністерству внутрішіх справ України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а. с. 7).

Згідно п. 9 контракту чинність його припинено 11 квітня 2016 року у зв`язку з відрахуванням відповідача із числа курсантів по ст. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України через невиконання навчального плану.

ОСОБА_1 добровільно вступив до вищого військового навчального закладу, де навчався у період з 01.08.2013 року по 11.04.2016 року, що не заперечувалося відповідачем та його представником в суді першої інстанції.

Наказом начальника Академії № 81 с/ч від 11 квітня 2016 року ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу курсантів Академії через невиконання навчального плану. В наказі також зазначено: на підставі Постанови КМУ № 964 від 12 липня 2006 року провести утримання фактичних витрат згідно з нормами утримання курсантів та зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету у розмірі 133480,68грн. (а.с.8)

Відповідно до зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню курсантом ОСОБА_1 , за період навчання з 01 серпня 2013 року по 11 квітня 2016 року ці витрати складаються: грошове забезпечення військовослужбовців 99 881,29 грн.; предмети, матеріали, обладнання та інвентар - 8 133 480,68 грн.; медикаменти та перев`язувальні матеріали 94,76 грн.; продукти харчування 15 981,34 грн.; оплата теплопостачання 6 216,39 грн.; оплата водопостачання та водовідведення 946,52 грн.; оплата електроенергії 2 029,19 грн.; оплата послуг (крім комунальних) 9,99 грн., всього на загальну суму 133 480,68 грн. (а. с. 64- 71).

З розрахунком відповідач був ознайомлений під підпис, обгрунтованих заперечень на нього ні позивачу, ні суду не надав. Крім того щомісячно за період з травня по грудень 2016 року відповідач сплачував на рахунок Національної академії Національної гвардії України грошові кошти, загальна сума яких складає 400,00 грн., призначення платежу: відшкодування фактичних видатків згідно Постанови КМУ № 964 від 12.07.2006 року, що підтверджується копією довідки від 18 січня 2016 року та банківськими квитанціями (а.с.10, 30-31).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах у випадку припинення навчання через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, встановлений не лише контрактом, але й діючими актами цивільного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильного встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок, зокрема включає підготовку громадян до військової служби.

Згідно ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» видом військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які відповідають вимогам проходження військової служби, зокрема, особи з повною загальною середньою освітою віком від 17 років до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік початку військової служби, військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані віком до 23 років, які мають повну загальну середню освіту та не мають військових звань офіцерського складу, у разі зарахування їх на перший та наступні курси навчання, а також особи віком до 25 років, які мають базову вищу освіту, у разі зарахування їх на випускний курс навчання на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається, зокрема день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань. З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону (час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі вищого навчального закладу). Курсанти з числа військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, після зарахування до вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладають новий контракт про проходження військової служби (навчання).

Пунктом 3 Положення про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153 (далі Положення), курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, на військову службу (навчання) на посади курсантів (слухачів) до вищих військових навчальних закладів, підрозділів приймаються громадяни України за власним бажанням, які закінчили загальноосвітні навчальні заклади, пройшли відповідну попередню підготовку, склали вступні іспити, а також придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком: особи від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік зарахування на навчання; військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу.

Пунктом 6 цього Положення визначено, що військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу та прапорщики (мічмани), які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів, підрозділів, подають рапорт про це у порядку підпорядкованості. Відповідно до рапорту військовослужбовця на нього оформляються і подаються до вищого навчального закладу, підрозділу документи в порядку, визначеному правилами прийому на перший курс зазначених навчальних закладів.

Згідно п. 23, 26 Положення контракт про навчання набирає чинності з дня призначення особи на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового підрозділу вищого навчального закладу. Крім того у зазначеному Положенні закріплена Типова форма контракту про проходження військової служби (навчання).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи зазначені положення діючого законодавства, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги, з посиланням на висновок почеркознавчої експертизи, про те, що відповідач не підписував контракт, а тому відсутні підстави для стягнення з нього витрат на навчання. Дії відповідача, а саме: його згода на вступ і навчання у вищому військовому навчальному закладі, зарахування та призначення курсантом, свідчать про фактичне укладення між ним та Міністерством внутрішніх справ в особі Академії внутрішніх військ МВС України, правонаступником якої є Національна академія Національної гвардії України, контракту про проходження військової служби (навчання), істотні умови якого визначені діючим законодавством.

ОСОБА_1 , перебуваючи на навчанні в Академії був поставлений на всі види державного забезпечення, в період навчання з 01 серпня 2013 року по 11 квітня 2016 року отримував грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення, що підтверджується відповідними розрахунками. Зі зведеним розрахунком фактичних видатків державного бюджету відповідач був ознайомлений під підпис.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, одним з таких наслідків є відшкодування збитків.

Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо сумлінного навчання у вищому військовому навчальному закладі у зв`язку з чим контракт з ним було достроково розірвано, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до діючого законодавства у відповідача виник обов`язок відшкодувати відповідні витрати на його навчання.

Колегія суддів також не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Національна академія Національної гвардії України є неналежним позивачем у даній справі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України» від 13.03.2014 року № 876-VII Національна гвардія є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи МВС України. Ст. 6 вказаного Закону передбачено, що військово-політичне та адміністративне керівництво Національною гвардією України здійснює Міністр внутрішніх справ України. Безпосереднє керівництво Національною гвардією України здійснює начальник Головного управління Національної гвардії України.

Відповідно до п. 1.3. Статуту Національної академії Національної гвардії України Академія є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, підпорядкованим Головному управлінню Національної гвардії України. Національна академія Національної гвардії України є правонаступником Академії внутрішніх військ МВС України.

Згідно Бюджетного кодексу України Академія є розпорядником коштів третього рівня. Виділення бюджетних коштів Академії затверджуються головним розпорядником бюджетних коштів, тобто МВС України, після їх розподілу розпорядником другого рівня Головним управлінням Національної гвардії України, кошти надходять на рахунки Академії та використовуються на виконання поставлених завдань за рішенням начальника Академії. Тобто Академія є останньою ланкою витрачання бюджетних коштів, що виділяються на навчання курсантів.

Відповідно до п. 1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затв. Наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Пунктами 9.9., 9.10. вказаного Положення передбачено, що бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства. Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС.

Розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки фахівців органів і підрозділів МВС України є навчальний заклад, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку є Національна академія Національної гвардії України.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Діброви Костянтина Юрійовича відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -