Провадження № 2/734/656/17 Справа № 734/784/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 жовтня 2017 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Анохіна А.М.,

при секретарі Улізько А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа: Відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

в с т а н о в и в :

16 березня 2017 року позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами, мотивуючи їх тим, що 30 вересня 2006 року помер ОСОБА_2. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить успадковане ним після смерті ОСОБА_3, яка померла 17.03.2000, право на земельну частку (пай) площею 3,09 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності колишнього КСП «Жовтень». Позивач, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, але не може її оформити в нотаріальному порядку, в звязку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області з проханням розглядати справу без участі представника. Позовні вимоги визнає.

Третя особа Відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0075853, ОСОБА_3 на підставі рішення Козелецької районної державної адміністрації № 365 від 14.08.1996, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Жовтень», розміром 3,09 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості).

17 березня 2000 року ОСОБА_3 померла (копія свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 080937, видане виконавчим комітетом Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 20.03.2000) /а.с. 10/.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, в управління спадковим майном до виповнення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини після померлої дружини ОСОБА_3, вступив ОСОБА_2 /а.с. 54/.

30 вересня 2006 року ОСОБА_2 помер (копія свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 048072, видане виконавчим комітетом Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області 02.10.2006) /а.с. 11/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входить право на земельну частку (пай) площею 3,09 в умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), із земель колективної власності колишнього КСП «Жовтень», успадковане ним після смерті ОСОБА_3

Згідно дубліката заповіту посвідченого 17.05.2000 секретарем Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, за реєстровим № 143, ОСОБА_2 все своє майно де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 /а.с. 34/.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Діяльність нотаріату спрямована на охорону та захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, на запобігання правопорушенням шляхом правильного і своєчасного вчинення нотаріальних дій.

Правовий аналіз наведеної норми та закону в цілому дозволяє зробити висновок, що нотаріат є органом безспірної цивільної юрисдикції та превентивного правосуддя. Професійна діяльність нотаріуса забезпечує превентивний правовий захист та унеможливлює порушення в майбутньому прав та інтересів суб'єктів права та виникнення спорів у судах. Тобто у разі виникнення спору, невизнання прав, питання підлягає судовому розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 34 та частини першої статті 66 Закону України від 02.09.93 N 3425-XII "Про нотаріат" нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до п. 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

В п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголошено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Таким чином, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Відповідно до положень глави 89 ЦК України, якою визначено порядок оформлення права на спадщину, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно і зареєструвати право на таку спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки право власності на таке майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 указаного Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4/-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу матеріали справи не містять.

Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 152/2007, яка надійшла на запит суду з Остерської районної державної нотаріальної контори, спадщину після смерті ОСОБА_2, як спадкоємці за заповітом прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 /а.с. 34/.

За таких обставин суд вважає, що спір між позивачем та відповідачем Пархимівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області відсутній, а тому у позові слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання про стягнення судового збору судом не вирішувалось.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Пархимівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, третя особа: Відділ у Козелецькому районі Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд до апеляційного суду Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_5