Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 433/1006/17
Провадження № 22ц/782/529/17
УХВАЛА
Іменем України
14 липня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів Карташова О.Ю., Луганської В.М.,
за участю секретаря Козубської А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Луганської області справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3,
на ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 13 червня 2017 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору,
в с т а н о в и л а:
У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору.
Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 13 червня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 13 червня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права.
В судовому засіданні позивач та представник позивача доводи апеляційної скарги підтримали.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, його неявка відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що позивачка вже зверталася до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору, з тих самих підстав та з тими самими вимогами та 28 грудня 2016 року по справі № 433/571/16-ц ухвалено рішення, яким у задоволенні вимог було відмовлено.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.
Так, суд залишив поза увагою той факт, що Цивільним процесуальним Кодексом України чітко передбачені підстави відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилася від позову.
Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що ця підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.
Згідно п. 3 ч. 2 статті 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі і в тому разі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Наведене свідчить про те, що підстави відмови у відкритті провадження у справі, які зазначені у п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України та у п. 3 ч.2 ст. 122 ЦПК України, є різними, тобто це дві самостійні підстави.
Однак, суд першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження не звернув уваги на зазначені вище норми права. Так, зазначаючи в мотивувальній частині ухвали про те, що рішенням від 28 грудня 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимогОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору, тобто зазначає про те, що вже є рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, при цьому суд відмовляє у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а саме в провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Також із системного аналізу зазначених вище норм права вбачається, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді, або із справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили.
В рішенні Троїцького районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року зазначено, що ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року заява ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду задоволена, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору залишено без розгляду. Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору дійсним задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 березня 2017 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року скасовано, відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору дійсним.
Таким чином, рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору не приймалося. Натомість ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 24 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору залишено без розгляду.
Отже посилання суду на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року, яким задоволено зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору дійсним задоволено, та яке скасоване ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 21 березня 2017 року є помилковим, оскільки зазначеним рішенням спір за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору не вирішувався.
Крім того, суд не звернув уваги на те, що відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.
Зазначені вище обставини свідчать про відсутність у суду на час вирішення питання про відкриття провадження у справі або відмову у відкритті провадження у справі даних про те, що у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є рішення суду у спорі між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.
Крім того, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі повинна бути мотивована, відповідати вимогам ст. 210 ЦПК України.
Однак, ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам. Так, посилаючись на рішення суду від 28 грудня 2016 року, суд не зазначив, між ким та з яких підстав виник спір, а лише обмежився посиланням на те, що є рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Що стосується вимоги апелянта про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то вона не підлягає задоволенню, оскільки справа направляється для продовження розгляду у разі скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі у відповідності до положень ст. 311 ЦПК України.
Як вбачається із матеріалів справи судом постановлена ухвала про відмову у відкритті провадження у справі, отже провадження у справі не відкривалося. Тому відсутні підстави для направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
За таких обставин, у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для винесення ухвали про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, що свідчить про порушення порядку, встановленого для вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому ухвалу суду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.
Керуючись ст.ст. 303, 312, 319 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якої діє представник ОСОБА_3, задовольнити частково.
Ухвалу Троїцького районного суду Луганської області від 13 червня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у встановленому законом порядку.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.
Судді: