АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1686/17-ц 22-ц/774/1351/К/17
Справа № 212/1686/17-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1351/К/17 ОСОБА_1 В
Категорія № 26 (ІІІ) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувального комбінату» про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі ОСОБА_5 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди в звязку з ушкодження здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що працюючи протягом 8 років 10 місяців на посадах помічника машиніста та машиніста тепловозу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 25 жовтня 2016 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 20% без визначення групи інвалідності безстроковоЧерез професійні захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні стражданняПросив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 320 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 25600 грн.,без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що судом не доведено факту порушення відповідачем законодавства про працю, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Вважає, що позивач знав про шкідливі та небезпечні умови праці, що згодом вплинуло на погіршення стану його здоровя. Крім того, вважає, що судом не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу, розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, необґрунтований.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, ОСОБА_4 працював на підприємстві відповідача 8 років 10 місяців: з липня 2002 року по листопад 2004 року - помічником машиніста тепловозу на маневрових роботах та з листопада 2009 року по травень 2016 року - машиністом тепловоза. Його звільнено з роботи 01 листопада 2016 за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с. 18-21).

ОСОБА_6 медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 26.05.2016 року №776, ОСОБА_4 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першого-другого ст. (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії.), група В, легенева недостатність другого ступеня (а.с. 9).

ОСОБА_6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 липня 2016 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання є: внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку корисних копалин та збагачення руди, які мали порушення режимів експлуатації тепловозів, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку корисних копалин та збагачення руди, які мали порушення режимів експлуатації тепловозів, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Відповідно до п.19 ОСОБА_6, особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи враховуючи роботу ОСОБА_4 впродовж 12 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити не можливо. (а.с. 4-7)

ОСОБА_6 висновку МСЕК від 25.10.2016, позивачу встановлено втрата професійної працездатності в розмірі 20 % ХОЗЛбез визначення групи інвалідності, з 03 жовтня 2016 безстроково (а.с. 8).

ОСОБА_4 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійними захворюванням, що підтверджується виписками епікризами ( а.с.10-16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, й виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків.

ОСОБА_6 частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_6 до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у звязку з ушкодженням здоровя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно п. 19 акту розслідування причин виникнення професійного захворювання позивача не встановлено винних осіб, якими порушено норми охорони праці, у зв'язку із чим виникло професійне захворювання ОСОБА_4, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.19 зазначеного акту, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання ОСОБА_4, встановити неможливо, враховуючи тривалість роботи позивача протягом 12 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, обумовлена лише тривалість праці позивача на підприємстві відповідача і вочевидь зміною протягом цього часу осіб, відповідальних за охорону праці, проте, вказана обставина не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами, та полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині зменшення розміру стягнутої моральної шкоди, такими, що не підлягають задоволенню.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції без урахуванням розяснень,викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоровї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача час роботи на підприємствах відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсотку втрати професійної працездатності, який згідно висновку МСЕК становить 20 %, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, інтенсивність і тривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає за необхідне змінити рішення суду, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь позивача з 25600 грн. до 10000грн.

В іншій частині рішення суду повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 квітня 2017 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» моральної шкоди на користь ОСОБА_4 з 25600 гривень до 10000 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: