Справа № 576/410/17-ц
Провадження № 2/576/252/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2017 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Мазура С.А.,

за участі:

секретаря Пугач В.Л.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан (далі - ДРА) у період з 29.06.1984 по 27.04.1986 під час проходження військової служби з 28.02.1985 по 27.04.1986. При виконанні службового обов`язку в ДРА, отримав множинне вогнепальне осколкове поранення правої гомілки та плеча, наслідком яких є рубці на шкірі в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвиту: «Стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з астеноротичним, цефалітичним синдромами. ІХС, дифузний кардіосклероз СН І, ФК І, ГБ ІІ ст. ДЕ ІІ ст., посттравматичного судинного ґенезу з органічною симптоматикою, стійким цефалічним і вираженим церебростенічним синдромом. Постконтузійний арахноїдит з лікворо-гіпертензивним синдромом, вегетативною дисфункцією з порушенням лікворної циркуляції. У зв`язку з пораненнями та захворюваннями, отриманими під час захисту Вітчизни, порушено його нормальний життєвий стан, він позбавлений можливості реалізовувати свої нормальні життєві функції, звички та бажання, постійно відчуває головний біль та запаморочення, не може вільно пересуватися, внаслідок чого змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров`я, відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною. Все це завдає йому моральних страждань, внаслідок чого просить стягнути з Міністерства Оборони України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень на підставі статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що дійсно страждає внаслідок отриманих травм під час проходження військової служби в ДРА, до встановлення інвалідності вів нормальний спосіб життя, працював на різних посадах, останніх 8 років працював на кар`єрі кварцитів в ВАТ «Баницький кар`єр кварцитів» зі шкідливим умовами праці, з 2012 року почав постійно лікуватись стаціонарно, а в 2013 році отримав третю групу інвалідності яку встановили до 01 січня 2018 року.

Представник відповідача в судовому засідання не з`явився, проте надав до суду письмові заперечення, в яких проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки дані правовідносини підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, позивачем не доведено якими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю Міноборони йому була завдана моральна шкода, тому відсутні підстави застосування статті 1167 ЦК України, а також відсутність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши позивача, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан у період з 29.06.1984 по 27.04.1986 під час проходження строкової військової служби в Збройних силах СРСР, що підтверджується копіями військового квитка, довідками Глухівсько-Ямпільського об`єднаного міського військового комісаріата Сумської області від 16.02.2012 № 11, 12 (а.с. 8, 15, 17-20).

Згідно архівної довідки Військово-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації від 30.08.2007 № 6/3/0-310 та витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 24.02.2012 № 287 ОСОБА_1 11 липня 1985 року отримав вогнепальне осколкове множинне сліпе поранення м`яких тканин правої гомілки та плеча, що призвело в подальшому до розвитку наслідків перенесеної контузії головного мозку у вигляді захворювань: Стійких наслідків перенесеної ЗЧМТ, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст.. з антено-невротичним, цефалгічним синдромами. ІХС, дифузний кардіосклероз СНІ, ФКІ, ГБ ІІ ст.. Поранення, контузія та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с. 9-10), що також підтверджується виписками з медичної картки стаціонарного хворого № 751, № 4815 та б/н від 25.12.2014, висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 06.12.2012 № 1333/Ж (а.с. 11-12, 21-22).

Згідно довідки до Акту огляду МСЕК серії 10ААБ № 219538 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності до 01.01.2015 (а.с. 13).

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що причиною виникнення інвалідності у нього стали травми, які пов`язані з проходження військової служби, які завдають йому моральні страждання.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зі справи вбачається, що від травми, отриманої під час проходження військової служби, в позивача розвинулися хвороби, стан його здоров`я погіршився.

Відповідно до положень статті 3 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» сфера дії цього Закону поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про проголошення незалежності України» та Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 № 1427-XII, Україна була проголошена незалежною демократичною державою 24.08.1991 року.

Згідно з положеннями Закону «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142 документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Таким чином, позивач не може надати суду документ, що він проходив військову службу у Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утворення відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, оскільки проходив військову службу у період коли Збройні Сили України та інші військові формування створені ще не були.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а згідно положень статті 440-1 ЦК Української РСР, чинного на момент поранення Позивача, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяння іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Таким чином, предметом доказування для Позивача, окрім наслідків у вигляді захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, є протиправність дій Відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та отриманою шкодою. Навпаки, з пояснень позивача вбачається, що до встановлення інвалідності він вів повноцінне життя.

Крім того статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

Стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, тому зазначена норма матеріального права не поширюється на правовідносини, з приводу яких виник спір між сторонами, і в такому випадку підлягає застосуванню Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилання Позивача на постанову ВСУ від 21 жовтня 2014 року № 3-86 гс 14 не стосується даних правовідносин та регулює обов`язок Міністерства оборони України як уповноважений орган державного управління відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час, та шкоду, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, а не відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 квітня 2017 року.

Суддя С.А. Мазур