Справа № 591/6612/16-ц
Провадження № 2/591/682/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними окремих положень кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 05 серпня 2005 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № SUC0GF00124234, згідно з яким він отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 22 500,00 дол. США на купівлю квартири, а також у розмірі 6 300,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 % на місяць (11,04 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту, та комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору, зі строком користування до 04.08.2025 року включно.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, в період з 05 по 10 число кожного місяця, позивач зобов»язаний сплачувати Банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 275,71 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також іншим витратам Банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3..

Вважаючи, що положення кредитного договору про щомісячну сплату на користь відповідача комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту та інших витрат Банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3 договору, є несправедливими умовами договору та порушують його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати недійсними з дати укладення сторонами договору положення кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року: пункту 1.1 договору в частині включення до складу щомісячного платежу обов»язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту та інших витрат Банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3 договору; пункту 2.1.3 договору; пункту 2.2.3 договору щодо сплати Банку комісії згідно п. 1.1 договору; пункту 2.2.9 договору, де предбачено плату за інші витрати Банку, крім щомісячної суми погашення кредиту та відсотків за користування кредитом; пункти 2.4.1, 3.3, 3.5, 3.7, 3.9 в частині сплати Банку комісії та застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити.

Відповідач про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник до суду не з»явився, надав суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити виходячи зі слідуючого:

Судом при розгляді справи встановлено, що 05 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (у зв»язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») був укладений кредитний договір № SUC0GF00124234, згідно з яким позивач отримав кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 22 500,00 дол. США на купівлю квартири, а також у розмірі 6 300,00 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою 0,92 % на місяць (11,04 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту, та комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору, зі строком користування до 04.08.2025 року включно.

У п. 1.1 кредитного договору сторони погодили, що в період з 05 по 10 число кожного місяця, позивач зобов»язаний сплачувати відповідачу кошти (щомісячний платіж) у розмірі 275,71 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, комісії, а також іншим витратам Банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3..

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

За положеннямичастини п»ятої статті 11, частин першої, другої, п»ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З огляду на вищевказані норми законодавства у суду є підстави для визнання окремих положень кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року недійсними з моменту укладення договору. Однак, згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Також, за змістом п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно статті 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов»язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було підписано кредитний договір 05 серпня 2005 року, останній не заявляв додаткових вимог щодо умов договору та виконував його умови, тому числі сплачував і комісію.

Таким чином, якщо порушення сторонами вимог Закону України «Про захист прав споживачів» було допущено, зокрема в момент укладення кредитного договору, то при розгляді позову в частині визнання положень вказаного договору недійсними з підстав їх невідповідності вимогам цього закону треба виходити з того, що саме в момент укладення договору сторони повинні знати про такі порушення, а тому перебіг позовної давності має обчислюватись саме з дати укладення кредитного договору, що співпадає з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки цим днем є 05 серпня 2005 року, вказаний кредитний договір було укладено 05 серпня 2005 року, строк загальної позовної давності сплив 05 серпня 2008 року, а тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-2469цс16 порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов»язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов»язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч. ч. 1 -3 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 18, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 14, 16, 203, 215, 526, 530, 611, 615, 634, 1050, 1054, 1055 ЦК України ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218, 220 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними окремих положень кредитного договору № SUC0GF00124234 від 05 серпня 2005 року - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 травня 2017 року.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.