У Х В А Л А

4 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа − ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах,

в с т а н о в и л а :

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 10 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 14 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 10 серпня 2016 року залишила без змін.

У червні 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 11, частини другої статті 349, статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

Обґрунтовуючи свої доводи, заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року, 15 квітня 2015 року, 2 грудня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року, 8 квітня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із того, що об'єкт спадкування - спірний житловий будинок та господарські споруди, частина яких належала матері позивача, виключено з реєстру прав у зв'язку із знесенням, а тому право власності на нього в порядку спадкування до спадкодавців не переходить.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 квітня 2014 року, 2 грудня 2015 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку із порушенням норм права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ.

У наданій для порівняння ухвалі від 15 квітня 2015 року (№ 6-5988св15) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів першої й апеляційної інстанцій, якими визнано незаконним і скасовано рішення міської ради в частині відмови в наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язано відповідача розглянути заяву про надання такого дозволу, оскільки припинення права власності на майно у зв'язку з його знищенням має відбуватись у передбаченому законодавством позасудовому порядку, а позивач як власник об'єкта нерухомого майна на спірній земельній ділянці не подавав заяву про відповідні зміни в державному реєстрі щодо цього майна.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постанова Верховного Суду України від 23 січня 2013 року (№ 6-164цс12) прийнята у справі про визнання договорів дарування недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння; постанова від 8 квітня 2015 року (№ 6-33цс15) - у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Висновок суду касаційної інстанції в ухвалі, яку просить переглянути заявник, не суперечить правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року та у справах, за результатами перегляду яких Верховним Судом України прийняті надані для порівняння постанови, наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Бориспільської міської ради Київської області, третя особа − ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарських спорудах за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко