Справа № 627/170/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Вовк Л.В.

з участю секретаря - Солонецької Я.В,

представника позивача - ОСОБА_1 ОСОБА_2,

позивача-ОСОБА_3.,

представника відповідача- ОСОБА_7.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом сільськогосподарського кооперативу « Ранок» , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсної та визнання права власності на нежитлову будівлю,

у с т а н о в и в :

В лютому 2017 року сільськогосподарський кооператив « Ранок» ( далі - СК « Ранок») , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсної та визнання права власності на нежитлову будівлю.

В позові вказали , що 30 листопада 2011 року між СК « Ранок» ,в особі голови ОСОБА_2, та ОСОБА_5 укладено попередній договір , за умовою якого ,вони домовилися не пізніше 30 листопада 2012 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна - зерноскладу по АДРЕСА_1 . З метою виконання зобов»язань за попереднім договором голова СК « Ранок» ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 попередню оплату в рахунок суми за основним договором в розмірі 60 000 грн. В цей же день іншу частину коштів 60 000 грн. передав ОСОБА_5 і позивач ОСОБА_3 В строк до 30 листопада 2012 основний договір укладений не був , ОСОБА_5 уникав виконання договору , а в травні 2016 року він помер. Позивачі на протязі 7 роки користуються вказаним зерноскладом, проводять поточні ремонти , вважають , що мають право визнати за собою право власності на нерухоме майно. Прохали визнати угоду купівлі-продажу нежитлової будівлі дійсною та визнати за кожним з позивачів право власності по ? частині зерноскладу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3, представники позивача СК « Ранок» підтримали позов , просили задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав , прохав відмовити , пояснивши , що договір купівлі -продажу нерухомого майна укладений з ОСОБА_5 не був, а тому підстав визнання за позивачами права власності на нерухоме майно не має .

Суд , заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до довідки РКП « Краснокутське»БТІ» від 16.02.2017 року , за ОСОБА_5 29.11.2011 року зареєстровано право приватної власності на одноповерхову нежитлову будівлю - зерносклад по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності , виданого Каплунівською сільською радою від 25.11.2011 року .

Вказані відомості про реєстрацію нежитлової будівлі, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно , про що свідчить інформаційна довідка від 10.02.2017 року.

30 листопада 2011 року між СК « Ранок» та ОСОБА_5 укладено попередній договір ( далі - договір) , посвідчений приватним нотаріусом Краснокутського районного нотаріального округу Харківської області зареєстрованого в реєстрі за № 1594.

Відповідно до п.1 вказаного договору , ОСОБА_5 зобов»язується у строк не пізніше 30 листопада 2012 року продати СК « Ранок» , а СК « Ранок» зобов»язується купити у ОСОБА_5 нежитлову будівлю - зерносклад по АДРЕСА_2

Відповідно до п. 3 умов договору , на підтвердження дійсних намір про наступне укладення договору купівлі-продажу , голова « СК « Ранок» ОСОБА_2 передав ОСОБА_5 гроші в сумі 60 000 грн. Зазначена сума розцінюється сторонами у договорі як аванс за рахунок наступного договору купівлі-продажу . У разі коли договір купівлі-продажу не відбудеться ОСОБА_5 зобов»язується повернути голові СК « Ранок» отримані кошти, про що повинен видати розписку.

Згідно п.9 вказаного договору визначений момент припинення даного зобов»язання та вказано , що зобов»язання про укладення договору купівлі-продажу ,встановлене даним попереднім договором припиняється ,якщо жодна із сторін не звернеться до другої сторони з пропозицією про підписання договору купівлі-продажу протягом 3 (трьох)днів від дати зазначеної у п.1 цього правочину.

В цей же день 30 листопада 2011 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_2 представляти його інтереси в установах та організаціях щодо купівлі-продажу зерноскладу . Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом , зареєстрована в реєстрі за № 1595 ,видана на 1 рік , строком до 30.11.2012 року. Вказана довіреність втратила чинність з 30.11.2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р ОСОБА_5 помер, що підтверджує повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Краснокутської ДНК від 14.03.2017 року , нежитлову будівлю -зерносклад успадкував син спадкодавця ОСОБА_4

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов»язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку ( терміну) , в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору , що не встановлені попереднім договором ,погоджуються у порядку ,встановленому сторонами у попередньому договорі ,якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі , встановленій для основного договору , а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Приймаючи до уваги вищевказані норми встановлені правочином та ч.1,ч.3 ст.635 ЦК України зобов»язання за вищевказаним попереднім договором були припинені в силу самого Договору та в силу закону , починаючи від 04.12.2012 року , тобто після спливу трьох днів з дати настання якої мав бути укладений основний правочин - договір купівлі-продажу , обов»язок щодо укладення якого виникав з попереднього договору на який посилається позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі.

Договір купівлі-продажу зерноскладу між СК « Ранок» в особі голові ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладений не був.

Оскільки договір купівлі-продажу зерноскладу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 60 000 грн. є авансом, яка підлягала поверненню ОСОБА_5 голові СК « Ранок», відповідно до п.5 попереднього договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до його рішення.

З огляду на зазначене та положення ст. ст. 546, 548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання. Оскільки предметом попереднього договору є зобов'язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов'язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України.

Отже підстав стягувати з відповідача на користь СК « Ранок» суми завдатку не має.

Доказів , що позивачі спрямовували ОСОБА_5 письмову пропозицію щодо укладення договору купівлі -продажу ,суду не надано.

Попередній договір від 30.11.2011 року не може вважатися договором купівлі-продажу нерухомого майна. Доказів про укладення договору купівлі-продажу зерноскладу позивачами не надано .

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 19 червня 2013 року по справі № 6-49 цс13, яку має враховуватися судами при застосуванні норм права (ч. 1 ст. 360 -7 ЦПК України), відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз»яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов»язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов»язків для сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України в редакції, яка діяла на день підписання договору купівлі-продажу від 30.11.2011 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Допитаний по справі свідок ОСОБА_6 пояснив суду , що дійсно в його присутності ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 гроші за придбання зерноскладу.

Однак , письмових доказів на підтвердження передачі грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_5 суду не надано та ОСОБА_3 взагалі не є стороною попереднього договору.

Факт грошових розрахунків , а так само факт укладення правочину не може підтверджуватися показаннями сторін або свідків , що повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України викладеній в п.12 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними де зокрема вказано, що необхідно звернути увагу судів , що зі змісту абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин , а й факт його вчинення , а також виконання зобов»язань , що виникли з правочину .

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 10,11,60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Доказів наданих позивачами на підтвердження позовних вимог недостатньо для визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна дійсною .Підстави для визнання за позивачами права власності на спірне нерухоме майно відсутні.

За таких підстав суд вважає , що позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.635, 657 ЦК України , ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ :

В позові сільськогосподарського кооперативу « Ранок» , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсної та визнання права власності на нежитлову будівлю - відмовити .

Заходи забезпечення позову - арешт на нерухоме майно , накладений , відповідно до ухвали суду 27.02.2017 року, - скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Вовк Л. В.