АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/3156/17 Головуючий І інстанції Григорєв Б.П.
Провадження № 22-ц/790/5622/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: Кружиліної О.А.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

18.05.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона постійно проживає та зареєстрована з 03.10.1969 року за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира була отримана її батьком за часи СРСР, до цих пір не приватизована, тому знаходиться у комунальній власності. Окрім неї у даній квартирі зареєстровані також ОСОБА_6 Т,М., ІНФОРМАЦІЯ_1 та співвідповідачі по справі: ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4 Разом з тим, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не проживають у даній квартирі без поважних причин понад двох років поспіль, але точно не проживають з 01.01.2015 року, тобто усі співвідповідачі не проживають у даній квартирі понад шести місяців поспіль без поважних причин.

З огляду на викладене, ОСОБА_4. просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою№ 53 по пр-ту Героїв Сталінграда,№ 167 в м. Харкові.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою № 53 по пр. Героїв Сталінграду № 167 в м. Харкові.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції,ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Вважають рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також зазначають на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, вказують на безпідставність висновку суду про те, що вони понад шість місяців не проживають у відповідній квартирі без поважних причин. Вважають, що суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, безпідставно не прийняв доводи та відхилив докази відповідачів. Зокрема, с суд не звернув увагу на те, що акт їх тривалого не проживання в спірні квартирі складено і підписано ОСОБА_7, яка є дочкою позивача, тобто зацікавленою особою, що в спірній квартирі знаходяться їх речі, а особливості характеру їх роботи та напружені відносини з позивачкою ОСОБА_8, а також бажання уникнути сварок є поважною причиною періодичної відсутності в спірній квартирі.

В суді апеляційної інстанції відповідачі підтримали апеляційну скаргу і просили задовольнити, вказуючи, що поза увагою суду залишились їх доводи про відсутність між ними і позивачкою спільних сімейних відносин, які б дозволяли безперешкодно усім наймачам повсякденно користуватися квартирою, яка в минулому була надана для проживання їх бабці і діду ОСОБА_9 і ОСОБА_10 Вважають, що їх тітка позивач ОСОБА_4 разом із своїм співмешканцем намагається позбавити їх права на єдине житло з метою подальшої приватизації та продажу квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення зазначених вимог в повній мірі не виконав.

Так, судовим розглядом встановлено, що квартира № 53 за адресою: м. Харків пр. Героїв Сталінграда 167 станом на 04.05.2017 року неприватизована,що підтверджується довідкою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради № 7581 від 05.05.2017 року.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 7498/2 від 04.04.2017 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. (ст. 72 ЖК УРСР)

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що нею доведено факт не проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, понад шість місяців.

Проте, колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ч.1 ст. 57, ч. 1 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст. 59 ЦПК України)

Враховуючи принцип змагальності, а також, що ОСОБА_4 заявлено вимоги про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування відповідною квартирою, то саме на позивача покладено обовязок, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог факт не проживання відповідачів у цій квартирі понад шість місяців.

При цьому, відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Отже, рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не повинно ґрунтуватися на припущеннях, а підстави ухвалення такого рішення мають бути безсумнівними та доведені належними, допустимими, достатніми та взаємно повязаними доказами.

Вважаючи доведеними факт не проживання відповідачів у відповідній квартирі, суд першої інстанції, окрім показань позивача, послався на показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_11, акт від 17.05.2017 року, відповіді начальника Слобідського ВП ГУНП в Харківській області №62/2222 від 22.06.2017 року та відповідь головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська лікарня №5» від 15.06.2017 року.

Надаючи оцінку зазначеним доказам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно акту від 17.05.2017 року,складеного ОСОБА_6 та ОСОБА_12, засвідчено, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 не проживають у даній квартирі понад 6 місяців поспіль без поважних причин. Особистих речей ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 станом на 15.05.2017 року не виявлено. Місце проживання ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 не відомо.

Водночас, як встановлено судовим розглядом з показань ОСОБА_6, яка є донькою позивача, тобто зацікавленою особою, вона у відповідній квартирі не проживає, приїздить інколи до матері в гості.

ОСОБА_12 не був допитаний в судовому засіданні, а тому неможливо встановити у звязку з чим йому взагалі стало відомо про обставини, зазначені в акті.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що він є сусідом позивача, та відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 він ніколи не бачив. При цьому, свідок вказав, що бачив у дворі будинку відповідача ОСОБА_13

В цій частині своїх показань свідок увійшов протиріччя з твердженням самого позивача про те, що відповідачі не проживають у відповідній квартирі приблизно два роки.

Крім того необхідно відзначити, що під час допиту свідкаД анека В.А. відповідач ОСОБА_5 не приймала участі в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів ставиться критично до зазначених доказів.

Щодо відповідей начальника Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 22.06.2017 року№62/2222 та головного лікаря КЗОЗ «Харківська міська лікарня №5» від 15.06.2017 року№1167, згідно яких відповідачі не зверталися до вказаного відділу поліції з заявами про перешкоджання в проживанні за місцем реєстрації, та не звертались до закладу охорони здоровя протягом останнього року за медичною допомогою, то вказані дані не можуть бути підставою для висновку, що відповідачі не проживають у квартирі протягом відповідного періоду.

До того жодна зі сторін не вказувала, що відповідачам хтось чинив перешкоди у користуванні квартирою, а тому відповідь начальника Слобідського ВП ГУНП в Харківській області від 22.06.2017 року №62/2222 взагалі не стосується предмета доказування.

При цьому, в КЗОЗ «Харківська міська лікарня №5» наявна медична картка ОСОБА_3, дані про проходження флюорографічного обстеження.

Як пояснив ОСОБА_3,за адресою: АДРЕСА_5 він зареєстрований та фактично мешкаю з 1982 року по теперішній час. В зазначеній квартирі знаходяться його особисті речі, одяг,взуття, ноутбук та інше. В нього немає іншого житла. З урахуванням характеру його роботи експедитором, він має виїжджати за межі міста Харкова, проте, знаходячись в м. Харкові, здебільшого проживає саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_5.

ОСОБА_2 також посилався на факт його проживання у відповідній квартирі, надавши при цьому квитанції про оплату комунальних послуг.

До того ж колегія суддів звертає увагу, що після відкриття провадження по справі ухвалою від 01.06.2017 року, та направлення відповідачам копії позовної заяви з додатками за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 19) ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали заяви про відкладення судового засідання, призначеного на 07.06.2017 року о 09:50 год., тобто, вчинили дії,які свідчать про отримання ними кореспонденції за відповідною адресою.

Отже, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про доведеність факту не проживання відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 понад шість місяців, що не доведено належними, допустимими та достатніми доказами.

З огляду на викладене, та, враховуючи відсутність даних про наявність у відповідачів інших місць проживання, задоволення позову фактично призведе до порушення їх конституційних прав на житло, а тому апеляційні скарги необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_1