Ухвала

Іменем України

17 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 серпня 2011 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір між нею і банком, про що свідчить власноручний підпис відповідача у заяві.

Посилаючись на те, що всупереч умовам договору про надання кредиту, відповідач у повному обсязі не виконує взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 707 грн 34 коп., яка складається з наступного: 3 915 грн 89 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 11 374 грн 43 коп. - заборгованість за відсотками; 2 050 грн - заборгованість за комісією та пенею за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 867 грн 02 коп. - штраф (процентна складова), позивач просив суд позов задовольнити.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року,відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 2011 року № б/н.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій, виходили з того, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору саме з відповідачем ОСОБА_4, оскільки надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з банком, яка укладена між банком та ОСОБА_5

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судами не було враховано наявність помилки в договорі, укладеному з відповідачем, та те, що окрім помилково зазначеного прізвища відповідача в кредитному договорі вказані: дівоче прізвище матері відповідача, ім'я та по батькові відповідача, дата та рік народження, які повністю відповідають паспортним даним відповідача ОСОБА_4, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими по справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що до матеріалів позову позивачем в якості обґрунтування отримання відповідачем ОСОБА_4 кредиту в розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка укладена між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, а не між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Також розрахунок ціни позову містить посилання про те, що він виконаний за договором від 11 серпня 2011 року № б/н, який укладений між позивачем та ОСОБА_4, до позовної заяви додано копію паспорту відповідача, проте доказів укладення саме з ОСОБА_4 кредитного договору позивачем суду не надано.

При цьому суд обгрунтовано зазначає, що спірний договір хоч і містить посилання на реквізити паспорта ОСОБА_4. (серія та номер паспорта), проте договір укладено з іншою особою - ОСОБА_5, а не з ОСОБА_4, а доказів укладення договору саме з відповідачем або доказів зміни її прізвища суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що позов заявлено не до тієї особи, з якою фактично укладено кредитний договір та яка має відповідати за його виконання, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.М. Ситнік