АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1480/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 52 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівВасиленко Л. І., Фетісової Т. Л.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом органу опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

16 січня 2017 року орган опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обгрунтування позовних вимог, позивач вказував на те, що відповідач по справі ОСОБА_6 є матір'ю дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, веде аморальний спосіб життя, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини.

У зв'язку з вищевказаним, позивач просив суд позбавити батьківських прав та стягнути на утримання дитини аліменти.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року позов органу опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволено.

Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав у відношенні її неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь тих установ чи громадян, на чиєму утриманні буде знаходитись дитина на утримання неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів її доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви, а саме 16 січня 2017 року, і до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 640 грн. в прибуток держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року як незаконне та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а судове рішення до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що мати не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, що може негативно вплинути на фізичний розвиток дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що він за своїм внутрішнім переконанням, оцінивши наявні докази по справі вирішив за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав.

Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів, районний суд мотивував своє рішення тим, що відповідно до ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину, тому спір в даній частині був також задоволений та стягнуто з ОСОБА_6 на користь тих установ чи громадян, на чиєму утриманні буде знаходитись дитина, аліменти в розмірі ? частини від всіх видів її доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця, починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою (а.с. 61-65), представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вказала, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог позивача взявши до уваги лише його доводи та не в повній мірі дослідивши інші матеріали справи, а тому надав перевагу одних доказів над іншими без обгрунтування своєї позиції. Тому, вважає, що висновки суду є недоведеними та не підтверджуються наявними матеріалами справи і наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки тієї особи, яку позбавляють батьківських прав.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та вмотивованість судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в даному випадку є передчасним та не відповідає встановленим вимогам законодавства і насамперед інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 17 грудня 2003 року (а.с. 5) ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_8

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 10 березня 2016 року (а.с. 11) вбачається, що санітарний стан жилого приміщення добрий. Матеріальне забезпечення сім'ї - є всі необхідні побутові речі: холодильник, телевізор, в дитини окрема кімната з усіма необхідними меблями. Відносини в сім'ї задовільні, взаємовідносини з дітьми задовільні, хоча зазначено, що дочка пропускає заняття в школі. Даний акт затверджений підписом начальника служби у справах дітей Тальнівської РДА ОСОБА_9 та скріплена підписами членів комісії та ОСОБА_6.

В актах обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26 травня 2016 року (а.с. 12), від 13 вересня 2016 року (а.с. 14), від 12 грудня 2016 року (а.с. 15) також вказано на факт задовільного стану житлового приміщення та наявності всіх необхідних побутових речей та зазначено вже про незадовільні відносини в сім'ї. Перевіряючи наявні акти, як докази у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що вони не затверджені начальником служби у справах дітей Тальнівської РДА та в актах відсутній підпис відповідачки.

Згідно листа директора школи № 143 від 19 травня 2015 року (а.с. 7), де директор інформує Начальника відділу в справах дітей ОСОБА_9 про складну ситуацію в роботі з сім'єю ОСОБА_8, крім висвітлення зазначених проблемних питань вказано також і інформацію про те, що ОСОБА_8 зарекомендувала себе як працелюбна і уважна дівчинка, яка має навчальні досягнення високого і достатнього рівня.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що на підставі висновку Тальнівської райдержадміністрації від 29 грудня 2016 року за № 1139/0116 (а.с. 28-29), Тальнівська райдержадміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6

Однак, судом не було встановлено на підставі яких саме норм Закону працівники Служби у справах дітей Тальнівської РДА прийшли до такого висновку, що відповідачка продовжує злісно ігнорувати вимоги чинного законодавства щодо утримання та виховання своєї дитини.

В матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачка ОСОБА_6 притягалася правоохоронними чи іншими органами до адміністративної чи кримінальної відповідальності за зловживання спиртними напоями і таких доказів не надано було позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, позивачем не надано також доказів про те, що ОСОБА_6 притягалася до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 184 КУпАП внаслідок невиконання нею обов'язків щодо виховання дітей.

Ухвалюючи рішення по справі, районний суд не звернув увагу на дані обставини, а тому рішення його є передчасним і таким, що не ґрунтується на наданих сторонами доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з пп. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 3 ст. 253 ЦПК України до висновку органу опіки та піклування мають бути додані:

1) акт обстеження умов життя заявника, складений за місцем його проживання;

2) свідоцтво про народження дитини;

3) медичний висновок про стан здоров'я дитини, про її фізичний і розумовий розвиток;

4) у випадках, встановлених законом, згода батьків, опікуна, піклувальника дитини, закладу охорони здоров'я або навчального закладу, а також самої дитини на усиновлення.

Згідно з висновком органу опіки та піклування № 1139/0116 від 29 грудня 2016 року (а.с. 28-29), позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини є доцільним, оскільки відповідачка не приймає участі у вихованні дитини, під час навчання в школі дитина ігнорує зауваження вчителів, порушує правила поведінки в школі.

Однак, як вже зазначалося вище, вказаний висновок не конкретизує обставин встановлення, в чому саме полягає винна поведінка матері, яка свідомо нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини та не зазначено, що органом здійснювалися всі необхідні заходи впливу на матір по запобіганню упередженого ставлення до своїх обов'язків по вихованню дитини.

Колегія суддів при розгляді справи враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не вмотивував власного висновку про обрання щодо відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки воно не підкріплене достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції суд першої інстанції не врахував також положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до якого малолітні діти не повинні, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучені зі своєю матір'ю, а тому такий захід, як позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її малолітніх дітей є передчасним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимогам наведених норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України судом не з'ясовано, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідачки у свідомому нехтуванні своїми обов'язками.

Судом також не враховано, чи буде ухвалене рішення суду забезпечувати захист інтересів дитини та не наведено конкретних обставин, які унеможливлюють попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки.

Доказів свідомого нехтування ОСОБА_6 своїх обов'язків щодо виховання дитини, позивачем не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, судова колегія дійшла до висновку, що позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно її дочки ОСОБА_8 не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

В пункті 18 постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено про можливість у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Таким чином, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи приписи закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав, оскільки надані сторонами докази в підтвердження та спростування позовних вимог дають підстави для ухвалення такого висновку.

Оскільки, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини є похідними від позовних вимог щодо позбавлення батьків батьківських прав, тому відмовляючи в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду і в частині стягнення аліментів, тому що в даному випадку відсутні підстави задоволення позовних вимог в цій частині.

Так, як рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_6 судового збору в розмірі 640 грн. і рішення районного суду в цій частині також підлягає скасуванні та з врахуванням приписів ст. 88 ЦПК України вказані судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для її задоволення та скасування рішення суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосовуючи норми матеріального права, які їх регулюють, не врахував пояснення сторін у справі, а також виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов необґрунтованого висновку про доведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом органу опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову органу опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :