Справа №489/9657/14-ц 14.07.2017 14.07.2017 14.07.2017
Провадження №22-ц/784/1452/17
Справа № 489/9657/14- ц Головуюча першої інстанції:Спінчевська Н.А.
Провадження № 22-ц /784/1452/17 Доповідач апеляційної інстанції: Галущенко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2017 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Горенко Ю.В.

з участю

представників:

відповідачів - ОСОБА_3

позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р., у справі за

позовом

Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» ( далі - ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

25. 12. 2014 р. ПАТ «ВТБ Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 11.10.2007 р. з ОСОБА_5 в рамках генеральної угоди від 11.10.2007 р. ( з подальшими змінами) було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав 300.000$ кредиту на споживчі потреби (далі $- типографський символ долара США в стандарті Юнікод), зобов'язавшись повернути отримані кошти не пізніше 11.10.2014 р.

За умовами цього договору він повинен був щомісячними рівними платежами у розмірі відповідно до графіку погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту та проценти за його користування у розмірі 13,5 % річних, а у разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Сторони при цьому узгодили (п.8.8 договору в редакції від 25.02.2013 р.) збільшення строку позовної давності до вимог щодо штрафів.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 21. 11. 2014 р., складає 214.589,87 $, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ становить 3.250.192 грн.55 коп.

Посилаючись на наявність заборгованості, збільшення її розміру станом на 20.02.2015 р. до 227.415, 98 $, що еквівалентно 6.335.466 грн. 79 коп. та солідарну відповідальність поручителя ОСОБА_6, з якою окремо укладено 11.10.2007 р. договір поруки, зміни до якого сторонами погоджено 25.02.2013 р., позивач просив про задоволення позову та відшкодування збитків за рахунок солідарного боржника.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р. ухвалено про задоволення позовних вимог.

Цим рішенням стягнуто з відповідачки, як поручителя на користь банку 227.415,98 $, що еквівалентно 6.335.466 грн. 79 коп. в рахунок заборгованості за кредитом та 3654 грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат Банку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду та порушення норм матеріального і процесуального права.

При цьому, апеляційна скарга не містить доводів щодо зазначення про те, що стягнення збитків за рахунок поручителя має здійснюватись солідарно разом з боржником.

За таких обставин, зазначене питання колегія суддів не обговорює.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, передбачених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Грошові зобов'язання, відповідно до вимог ст. 526 ЦК України мають виконуватися належним чином.

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначені ст. 611 ЦК та умовами договору.

Зокрема, кредитор має вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 11.10.2007 р. з ОСОБА_5 в рамках генеральної угоди від 11.10.2007 р. (з подальшими змінами) було укладено договір кредиту, за умовами якого він отримав 300.000$ кредиту на споживчі потреби, зі строком повернення отриманих коштів не пізніше 11.10.2014 р.

За умовами договору він повинен був щомісячними платежами у розмірі не менше 5698 $ погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату щомісячної частки кредиту та процентів за його користування у розмірі 13,5% річних, а у разі прострочення зобов'язання сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

В подальшому до договору неодноразово вносилися погоджені сторонами зміни.

Останній раз 25.02.2013 р. договір було змінено шляхом викладення його у новій редакції із збереженням того ж розміру кредиту та початкової процентної ставки та застереженням про те, що в разі прострочення щомісячних платежів розмір процентної ставки підвищується на 5% та діє до усунення цього порушення договору.

Внаслідок невиконання позичальником цих зобов'язань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 20.02.2015 р. складає 227.415,98 $, що еквівалентно 6.335.466 грн. 79 коп.

Зазначене, відповідно до приписів ст. ст.526, 611, 612, 614, 625, 651, 553, 554, 1054 ЦК та вимог п. п. 5.1, 5.5, 8.1, кредитного договору з наступними змінами та вимог пунктів 1,4, 5 договору поруки з наступними змінами, є підставою для покладення на позичальника та поручителя солідарного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту зі сплатою нарахованих процентів, пені та інших винагород, передбачених договором.

Позивач правомірно, відповідно до положень ст.. 554 ЦК України та приписів ст.10 ЦПК України звернувся з позовом лише до поручителя.

Встановивши факт невиконання боржником умов договору щодо своєчасного повернення кредиту та процентів за користування ним, суд обґрунтовано поклав на поручителя обов'язок з відшкодування Банку завданих збитків у розмірі, визначеному розрахунком кредитора, який відповідними запереченнями та розрахунками солідарних боржників не спростований.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 щодо незалучення позичальника до участі у справі як третьої особи, не заслуговують на увагу.

Оскільки по-перше, оскаржуване рішення не містить приписів про покладення на позичальника певного юридичного обов'язку.

По друге, апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо усунення цього недоліку на стадії апеляційного розгляду, а підстав для скасування рішення з цих підстав не вбачається.

Посилання апелянта на непроведення Банком переддоговірної роботи з позичальником, ненадання йому усієї необхідної інформації для здійснення свідомого вибору та ведення Банком нечесної підприємницької практики у формі омани через надання послуг у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, не заслуговують на увагу, оскільки по-перше, ймовірні порушення закону з боку банку позичальник до суду не оскаржував, певний час виконував договір та не ставив питання про його недійсність в частині чи в повному обсязі.

Крім того, пункт 2.6 кредитного договору містить запевнення позичальника про те, що він письмово ознайомлений з кредитними умовами, з інформацією про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договору супутніх договорів.

Пункт 2.7 кредитного договору містить запевнення про отримання графіку погашення кредиту і відсотків, як додатку до договору.

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, щодо порушень, які унеможливлювали формування позичальником свідомого вибору при укладенні кредитних угод.

Що стосується посилань на відсутність достовірних даних щодо реальної ціни пропонованої фінансової послуги, реальної відсоткової ставки та невідповідність розрахунку збитків вимогам закону та дійсним обставинам справи, то їх теж не можна визнати обґрунтованими, оскільки плата за користування кредитними коштами визначається не на підставі реальної кредитної ставки, а виходячи з встановленої договором та незмінної відсоткової ставки у розмірі13, 5 %.

Ні позичальник ні поручитель іншого розрахунку, відмінного від того, який надано позивачем та доказів сплати усіх належних за договором платежів, не надали.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позичальник своїм підписом посвідчив факт досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору.

Умови кредитного Договору ( пункти 1.1., 3, 5.1, 5.5, 8.1.) договору поруки ( п. п. 1, 4, 5) про зобов'язання та відповідальність позичальника, порядок сплати процентів, умови відповідальності поручителя є чіткими зрозумілими та такими, що не дають підстав для неоднозначного їх тлумачення.

Інші заперечення апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки правильність висновків суду щодо наслідків вирішення спору не спростовують, а тому не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Т.В. Серебрякова

Н.В. Самчишина