АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 640/3563/17 Головуючий суддя І інстанції Шмадченко С. І.
Провадження № 22-ц/790/5630/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Зоряна,30 (колишня Електроінструментальна) в м. Харкові, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5, померлої 30.12.2002 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що на підставі рішення №19 виконкому Кагановичської райради м. Харкова від 27.09.1957 р. та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови житлового будинку на праві особистої власності від 31.03.1958 р. його матері ОСОБА_5 була надана земельна ділянка площею 600 кв.м.

У 1961 році мати побудувала житловий будинок площею 53,8 кв.м. Знос будинку на день виготовлення технічного паспорту 11.08.2016 р. становить 35%.

11.05.1958 року помер батько ОСОБА_6. 30.12.2002 року померла мати ОСОБА_5

Побудований матірю житловий будинок в експлуатацію не приймався, не має державної реєстрації, хоча за даними КП «ХМБТІ» на нього заведена інвентаризаційна справа № 52560 (відомості з технічного паспорту).

Спадкоємцями матері у рівних частках є він з братом у відповідності до діючого на той час ЦК УРСР ст.ст. 529,548,549. Він фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований на день смерті матері у будинку. За його заявою 22.06.2015 р. 8-ою ХДНК була заведена спадкова справа після смерті матері.

14.07.2016р. він від нотаріуса отримав письмову відповідь про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Для оформлення спадкових прав нотаріус рекомендував звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Зоряна, 30 (колишня Електроінструментальна) в м. Харкові після смерті матері ОСОБА_5, померлої 30.12.2002 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада в апеляційній скарзі просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржуване рішення ухвалене із порушенням норм матеріального так процесуального права. Вказала, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зауважили, що спірні будівлі не були прийняті у експлуатацію, а тому не можуть вважатись обєктами самочинного будівництва, оскільки є обєктами незавершеного будівництва. Вказане свідчить, що на вказані обєкти нерухомості не може бути визнано право власності.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: м. Харків, вул. Зоряна №30 (колишня Електроінстументальна) розташований житловий будинок з надвірними будівлями.

27 вересня 1957 року на підставі рішення №19 виконавчого комітету Кагановичського районної ради депутатів трудящих ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. для індивідуального будівництва будинку в безстрокове користування. (а.с.13). Також на підставі цього рішення 31.03.1958 р. між ОСОБА_5 і виконкомом ОСОБА_7 ради депутатів трудящих, відділ комунального господарства був укладений договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності. (а.с.14)

З технічного паспорту, виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що станом на 11.08.2016 року за вказаною адресою на виділеній земельній ділянки ОСОБА_5 у період з 1960 року по 1989 рік були збудовані житловий будинок літ.А-1, мансарда літ. Ам, літня кухня літ. Б, господарські будівлі: гараж літ. К, сарай літ. В, льох літ. Д, вбиральня літ. Г, навіс літ. Е,Ж,Л. (а.с.16-22)

Згідно технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» від лютого 2017 року одноповерховий житловий будинок з мансардою та господарчими будівлями знаходиться у задовільному стані та придатний до експлуатації (а.с.29-36)

За своє життя ОСОБА_5 право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями за собою не зареєструвала у до експлуатації не ввела.

ОСОБА_5 30 грудня 2002 року померла.

Згідно листа восьмої Харківської Державної нотаріальної контори та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_5 22.06.2015 р. була заведена спадкова справа за № 509/2015. В звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок нотаріальна контора позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно. (а.с.44)

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходи в з того, у позивача наявне право на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 та правові підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частку спадкового нерухомого майна, оскільки він фактично вступив в управління спадковим майном.

Колегія судді не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Цивільний Кодекс України 2003 року набув чинності 01.01.2004.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, оскільки спадщина після померлої ОСОБА_5 відкрилась до набрання чинності ЦК України 2004 р., 30.12.2002, - застосуванню підлягають норми Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року, який був чинний на день відкриття спірної спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963р. (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

На час побудови житлового будинку ОСОБА_5 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У пунктах 3.2; 3.3 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування від 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловив авторитетну думку, що за наявністю відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на будинки, збудовані до 05.08.1992р., на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючого документу. Коли власники не реєстрували належне їм нерухоме майно в органах БТІ внаслідок чого спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, його право має бути визнано в судовому порядку.

Дійсно, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, містить у Додатку №1 Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, згідно п. 4 якого таким правовстановлюючим документом є, зокрема, договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови та експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх» (ЗП УРСР, 1944 р., ст. 6).

Матеріали справи містять Договір від 31.03.1958 р., укладений між ОСОБА_5 і виконкомом ОСОБА_7 ради депутатів трудящих, відділ комунального господарства про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності (а.с. 14-15). Згідно до вказаного договору ОСОБА_8 уклала договір на будівництво на отриманій у безстьрокове користування земельній ділянці площею 600 кв.м., згідно проекту, жилого будинку площею 58,7 кв.м з 5-ти кімнат і 1 кухні, сараю і вбиральні. Будівництво повинно бути закінчено на протязі трьох років, тобто у 1957 році, цей строк може бути продовжено на один рік.

Згідно до п. 9, 10 договору по закінченню будівництва, зведені на земельній ділянці будівлі вступають до експлуатації і становляться особистою власністю забудовника після визнання приймальною комісією місцевої ОСОБА_7 депутатів трудящих придатності зведених будівель, оформленою актом комісії. До повного зведення жилого будинку і визнання його комісією місцевої ОСОБА_7 депутатів трудящих придатним для експлуатації, Забудовник не має права продавати будинок або його частину іншим особам або організаціям без дозволу виконкому ОСОБА_7 депутатів трудящих (а.с. 14 на звороті).

Однак, позивачем у справі всупереч передбаченого у ст. 60 ЦПК України обов'язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не було надано належних та допустимих у розумінні статей 57-59 ЦПК України доказів на підтвердження виконання умов вказаного договору про закінчення будівництва спадкодавцем. Доказом завершення будівництва у даному випадку є відповідний акт комісії про придатність жилого будинку з надвірними будівлями до експлуатації, за відсутності якого ці будівлі є незавершеним будівництвом, внаслідок чого це майно не увійшло до складу спадщини.

Суд першої інстанції зазначені положення нормативних актів не врахував і не зясував обставини справи стосовно приналежності спірного будинку до спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5

З огляду на те, що суд неповно з'ясував обставини стосовно відсутності оформлення закінчення будівництва жилого будинку з надвірними будівлями, внаслідок чого дійшов помилкових висновків стосовно складу спадщини, що має значення для справи, при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального права, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, колегія суддів на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржуване рішення, і ухвалює нове рішення про відмову задоволенні позову, за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, і протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -