Справа № 446/742/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.11.2017 року року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Котормус Т. І.

за участі секретаря судового засідання Карпа Г.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

11.05.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 42432,00 грн, що еквівалентно 1600 доларів США., та сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 29 вересня 2016 р. між ним та ОСОБА_2, було укладено договір позики, за яким він передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 20800,00 грн., що еквівалентні 800 доларів США, та які відповідач зобов'язувався йому повернути частинами: 1000,00 грн. до 10.10.2016р., 5000,00 грн., до 10.11.2016р., та 5800,00грн., до 10.12.2016р., в разі прострочення ОСОБА_2 зобов"язався повернути подвійну суму боргу. На підтвердження укладення договору позики відповідач того ж дня видав йому розписку про те, що він одержав кошти та зобовязався такі повернути. Зазначає, що строк виконання зобов'язання за цим договором закінчився 10.12.2016р., однак відповідач не повернув кошти.

Позивач у судове засідання не прибув, однак на адресу суду надійшла заява від позивача про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, шляхом відправлення судових повісток за місцем його реєстрації.

З огляду на повторну неявку відповідача, а також зважаючи на згоду позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд проводив заочний розгляд справи у відповідності до ст. ст. 224, 225 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

29 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 підписав розписку, згідно якої вказав, що позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 20800,00 грн. що еквівалентні 800 доларів США. Дану суму грошей зобов'язувався повернути в строк до 10.12.2016р.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення таких коштів відповідачем, то суд дійшов до висновку, що такі кошти не повернуті відповідачем на момент розгляду даної справи.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов'язання та параграфом 1 Глави 71 ЦК України "Позика".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.1. ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що у відповідача існує зобов'язання повернути отримані у позивача кошти у розмірі 20800,00 грн. що еквівалентні 800 доларів США, у строк до 10.12.2016р., однак таке зобов'язання ним порушено, а відтак, позивач підставно просить суд стягнути борг за договором позики.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача подвійної суми боргу, як це вказано у розписці, то суд дійшов до висновку, що у задоволенні такої вимоги слід відмовити за її безпідставністю виходячи із наступних міркувань.

Як видно із тексту згаданої вище розписки, така містить застереження відповідно до якого, у разі не виконання позичальником обовязку повернути гроші у визначений термін, сума боргу подвоюється.

На переконання суду, таке положення в розписці не є ані встановленим штрафом, бо штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, ані пенею, бо пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК). Не свідчить таке положення у розписці і про наявність завдатку, оскільки у фактичних правовідносинах немає ознак такого забезпечення зобовязання, яке визначено у ст. 570 ЦК, а також немає підстав для висновку, що така домовленість є домовленістю про встановлення відсотків за користування коштами, оскільки розмір відсотків визначається в договорі (ст. 1048 ЦК) чого не визначено, як і не визначено взагалі права на отримання таких відсотків.

А тому, оскільки позивач не аргументував жодним чином правову підставу такого стягнення у подвійному розмірі і суд не знайшов таких правових підстав, то у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Вирішуючи питання судових витрат, а саме судового збору, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При поданні до суду даного позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн. Враховуючи, що позов підлягає до часткового задоволення, тому відповідно судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 640,00 грн.

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та стягненню з відповідача підлягає сума позики у розмірі 20800,00 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі ст. ст. 509, 536,610,1046,1048,1049 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 8, 11, 15, 88, 208-209, 214-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 листопада 2016 року в сумі 20800,00 грн. ( двадцять тисяч вісімсот гривень нуль копійок)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій рішення.

Суддя