АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5074/17 Номер провадження 22-ц/786/2942/17Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2017 року

за позовом ОСОБА_3 до Київської районної у м. Полтаві ради про визнання права власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення, третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2017р. ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право приватної власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення по вул. Покровській,51 в м. Полтаві в садибний (індивідуальний) житловий будинок загальною площею 202 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник позивача, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 31 березня 2006 року ОСОБА_3 прийняла у власність нежитлову будівлю № 57, розташовану за адресою: м. Полтава, вул. Покровська (магазин) (а.с. 10).

Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 24 грудня 2008 року № 463, нежитлова будівля № 57, розташована за адресою: м. Полтава, вул. Покровська отримала нову адресу вул. Покровська, 51 (а.с. 19).

В 2017 році позивачкою виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 51 по вул. Покровській в м. Полтаві (а.с. 20-25).

Відповідно до звіту про обстеження технічного стану будівельних конструкцій об'єкта нерухомого майна по вул. Покровській, 51 в м. Полтаві вбачається, що значних недоліків несучих та огороджувальних конструкцій не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій визначається як задовільний. Відповідає вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», приміщення придатне для проживання, може використовуватись як житлове. В даному звіті зазначено, що технічне обстеження будівлі виконано без аналізу відповідності будівлі вимогам нормативних документів по охороні праці, вибуховій і пожежній безпеці. Проект на виконання робіт відсутній (а.с. 26-56).

Листом від 07 серпня 2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області повідомлено, що виконані позивачкою будівельні роботи з реконструкції нежитлової будівлі у садибний житловий будинок, у звязку із зміною функціонального призначення, є самочинним реконструйованим будинком, який не може бути прийнятий в експлуатацію відповідно до «Порядку про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів». Запропоновано вирішити у суді питання щодо права власності (а.с. 57).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка на якій знаходиться обєкт будівництва не була передана у власність чи користування позивача, а тому визнання права власності на самочинно реконструйований будинок, у порядку визначеному ст. 376 України неможливе.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобовязана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Зазначені правові висновки щодо застосування статей 331, 376 ЦК України висловлені Верховним СудомУкраїни у постановах від 28 січня 2015 року при розгляді справи № 6-225цс14 та від 02 грудня 2015 року при розгляді справи № 6-1328цс15.

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу від 31 березня 2006 року, ОСОБА_3 набула право власності саме на нежитлову будівлю. Положень щодо передачі у власність позивачці земельної ділянки умови договору не місять.

Інших доказів на підтвердження набуття ОСОБА_3 права власності чи користування на земельну ділянку, на якій знаходить обєкт нерухомості суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів беручи до уваги, що ОСОБА_3здійснила самочинну реконструкцію обєкту нерухомості, що розташований на земельній ділянці, яка не була їй надана у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, та погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання за позивачкою права власності на обєкт нерухомості по вул. Покровська, 51 в м. Полтаві, відповідно до положень статті 331 та частини третьої статті 376 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на п. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є безпідставним.

Так, згідно до п. 4 ст. 34 вказаного Закону, реконструкція, реставрація або капітальний ремонт обєктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, звязку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво обєктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Проте, вказані правові положення стосуються саме реконструкції обєкту будівництва, яка проводиться на підставі відповідної дозвільної документації, а не самочинного будівництва, яке було здійснене без одержання дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, вбачаючи, що в результаті реконструкції нежитлового приміщення об'єкт будівництва втратив тотожність з тим, на який власником отримано право власності і набув статус самочинного будівництва то положення закону щодо необовязковості наявності документа, що засвідчує право власності на земельну ділянку, в межах обставин даної справи, не можуть бути застосовані.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну оцінку.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4

/підпис/ ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1