Номер провадження: 22-ц/785/3628/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.08.2013 року стався наїзд автомобіля під керуванням ОСОБА_5 на велосипедиста ОСОБА_6, якому в результаті ДТП були заподіяні тілесні ушкодження. 07.09.2013 року, ОСОБА_6, помер в реанімаційному відділенні Білгород-Дністровської ЦМЛ. Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №111 від 02.06.2014 року, призначеної в рамках кримінального провадження, у ОСОБА_6 наявні тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному звязку з заподіяними йому тілесними ушкодженнями. Позивач зазначила, що на закупівлю ліків та організацію і проведення поховання її батька ОСОБА_6 вона витратила кошти в розмірі 7 906,24 грн., що складає матеріальну частину збитків. Крім того, внаслідок ДТП, яке сталося з вини ОСОБА_4, був пошкоджений велосипед, тому відшкодуванню підлягає його вартість та вартість складеного експертом висновку щодо ринкової вартості велосипеда. Також позивач перенесла моральні страждання у звязку з ДТП, хворобою та смертю близької їй людини. На підставі наведеного, позивач просила суд позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на її користь на відшкодування матеріальної шкоди суму 10446,24 грн., на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду у розмірі 5243 грн. 11 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. та відмови ОСОБА_3 у задоволенні цих вимог позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 31 серпня 2013 року, приблизно о 13 годині 10 хвилин, по вул. Кишинівський, 241 в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, стався наїзд автомобіля НОМЕР_1 з причепом ПГА-1 д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, на велосипедиста ОСОБА_6, який в результаті ДТП загинув.

За даним фактом слідчим СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002974 від 31.08.2013 року за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При отриманні висновку судово-медичної експертизи №234 від 07.10.2013 року, кваліфікація кримінального провадження була змінена на ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №234, в ході проведення експертизи трупа у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження, які є наслідком травмуючої дії тупих твердих предметів, на що вказує їх характер.

Тілесні ушкодження мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя, які спричинили смерть ОСОБА_6 Множинність тілесних ушкоджень і різноманітність їх локалізації вказують на те, що тілесні ушкодження могли виникнути при ДТП. Смерть ОСОБА_6 настала 07.09.2013 року, що зазначено в поданій медичної документації і складається в прямому причинному зв'язку з заподіяними йому тілесними ушкодженнями.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникли при очевидних обставинах, 31.09.2013 року при зіткненні велосипедиста ОСОБА_6 з легковим автомобілем. Смерть ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв'язку зі спричиненими йому тілесними ушкодженнями. Наведені обставини крім того підтверджуються висновком комісійної судово-медичної експертизи №111. (а.с. 26-32, 50-71)

На теперішній час, кримінальне провадження внесене до ЄРДР під №0002974 від 31.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, перебуває на стадії досудового розгляду. Як вбачається з самого кримінального провадження, то постановою слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП воно було закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, але ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду зазначена постанова скасована і кримінальне провадження направлене для продовження досудового розслідування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Отже, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Проте, відповідачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів того, що шкоду, завдану позивачці смертю її батька, спричинено внаслідок непереборної сили або умислу останнього, а тому ОСОБА_4, всупереч доводів апеляційної скарги, має нести відповідальність незалежно від доведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи характер та тривалість заподіяння позивачці душевних страждань внаслідок смерті її батька, виходячи з принципу справедливості та розумності, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями викладених в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Оскільки сплата судових витрат ухвалою суду була відстрочена відповідачу на строк, не більш як до ухвалення судового рішення у справі, тому на підставі ст. 82 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 лютого 2017 року в частині стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_7