Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві, державного нотаріуса П'ятої київської державної нотаріальної контори Грищенко Ольги Василівни про визнання недійсним договору дарування, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності, визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 від 05 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 8-741; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві; визнати квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕчастини квартири кожному.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що з 26 липня 2003 року до 25 листопада 2013 року перебував у шлюбі з ОСОБА_5

07 травня 2008 року між ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_8 (пайовик) укладено договір пайової участі в будівництві № 1999/322-377, згідно з умовами якого пайовику після завершення будівництва об'єкта із створеної учасниками спільної дольової власності виділяється шляхом оформлення акта про виконання договору його частка в натурі у вигляді трикімнатної квартири, будівельний номер № 104, на 13 поверсі, загальною проектною площею 107,2 кв. м, що розташована на будівельній ділянці АДРЕСА_4

05 жовтня 2009 року ОСОБА_8 сплатив у повному розмірі суму пайового вкладу -135 275 доларів США.

У подальшому - 07 жовтня 2009 року, у період шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 як новим пайовиком, за згодою позивача, що відображено у п. 12 договору та у відповідній письмовій заяві, укладено договір уступки вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим № 1553. Відповідно до п. 2 договору уступки вимоги новий пайовик набуває право вимагати від забудовника ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» передачу йому на умовах, визначених договором пайової участі в будівництві від 07 травня 2008 року № 1999/322-377, 100 % загальної площі квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 107,2 кв. м,після здачі будинку доексплуатації. Оплата відступленої вимоги за договором проведена до укладення договору в повному розмірі та факт підписання договору уступки вимоги пайовиком підтверджує проведення розрахунків в повному розмірі, що відображено в п. п. 6-8 договору уступки вимоги.

06 листопада 2012 року ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» видано ОСОБА_5 довідку,вих. № 1284,про повне інвестування загальної площі квартири задоговором пайової участі в фінансуванні будівництва від 07 травня 2008 року № 1999/322-377 в розмірі, еквівалентному 135 275 доларів США, що складає 723 067 грн 03 коп., з вказівкою про відсутність будь-яких майнових претензій.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року за ОСОБА_5 визнано майнові права на квартиру АДРЕСА_1

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2013 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано.

Таким чином, на думку позивача, вищезазначені майнові права на квартиру є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

05 жовтня 2015 року ОСОБА_5 без відома та згоди позивача, зазначивши, що майнові права на вищезазначену квартиру є її особистою приватною власністю, на підставі договору дарування майнових прав передала безоплатно у власність своєї матері ОСОБА_6 майнові права на зазначену квартиру.

Позивач вважав, що спірна квартира незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України вибула зі спільної сумісної власності колишнього подружжя, чим порушено право власності позивача на частку у спільному майні подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування майнових прав на квартиру АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. 05 жовтня 2015 року та зареєстрований в реєстрі за №8-741.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1, видане на ім'я ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2, видане Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 8084164 8 0 0 00.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 за кожним.

У поданих касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просять рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 придбала квартиру хоча і в період шлюбу, однак за особисті кошти, які отримала на підставі договору позики у своєї матері ОСОБА_6

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав, що майнові права на квартиру були придбані ОСОБА_5 в період шлюбу, ОСОБА_4 надавав посвідчену нотаріальну згоду на придбання цих майнових прав в інтересах сім'ї. Крім того, в період шлюбу сторін були сплачені кошти за майнові права в розмірі 100 %, тому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право спільної сумісної власності спочатку на майнові права, а потім на квартиру АДРЕСА_1

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права (ст. 60 СК України) на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

Т.Л.Ізмайлова

В.О.Кузнєцов