У Х В А Л А

3 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості і штрафних санкцій та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 13 квітня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти за договором позики від 7 червня 2012 року в розмірі 5 341 847 грн 08 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений судовий збір в розмірі 3 159 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування судових рішень касаційної та апеляційної інстанцій та залишення в силі судового рішення першої інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 202, 207, 509, 526, 626, 628, 636, 1049 ЦК України та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року, 10 лютого 2016 року, 25 травня 2017 року та постанову Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, виходив із того, що між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого надана нотаріально посвідчена розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошей, а тому ОСОБА_4 зобов'язаний повернути суму боргу з урахуванням штрафних санкцій. Крім того, договір позики від 7 червня 2012 року не містить жодних посилань, що кошти отримані відповідачем на виконання меморандуму від 10 квітня 2012 року.

Разом з тим у справі, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2017 року в якій надана як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що кошти за спірним договором не передавались, в розписці йдеться про кошти які відповідач зобов'язувався сплатити при розподілі активів. Зобов'язання щодо повернення коштів за підписаним меморандумом відповідач виконав.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року прийнята у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні інші підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені інші фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, надана заявником для порівняння не є прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, на яку посилається заявник в своїй заяві, міститься висновок щодо застосування строку позовної давності.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості і штрафних санкцій та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
В.І. Гуменюк
Л.І. Охрімчук