Єдиний унікальний номер 242/1127/17 Номер провадження 22-ц/775/1054/2017
Головуючий у 1-ій інстанції Капітонов В.І.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Курило В.П.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення її позову до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», ОСОБА_3, третя особа - Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Семенова Г.В., про визнання правочину недійсним, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки дане нерухоме майно є предметом спору та належить відповідачу ОСОБА_3, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та постановити ухвалу про забезпечення її позову.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що між нею та відповідачами у справі наявний спір про правомірність відчуження її нерухомого майна (квартири) на підставі скасованого судового рішення та, оскільки спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений з численними порушеннями законодавства, у неї є всі підстави вважати, що відповідачі свідомо порушили законодавство при укладенні цього договору, тим більше, що на момент його укладенням Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» було встановлено мораторій на продаж предмета іпотеки, що розташований на території проведення антитерористичної операції.

Також, звертає увагу, що на сьогодні спірний договір є чинним. Тому при відсутності вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру у ОСОБА_3 є можливість здійснити подальше відчуження квартири, що унеможливить захист її порушеного права власності.

Представник позивача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» Крисевич В.П. - просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участі у справі, у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом про визнання правочину недійсним, позивач посилався на те, що 23.11.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 яка раніше належала позивачу. Реалізацію вказаного нерухомого майна було здійснено на підставі заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 травня 2016 року у справі № 242/1228/16-ц за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, яке скасоване ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2017 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 у заяві не навела обґрунтування підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З висновком суду про відмову у накладенні арешту на майно відповідача не можна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1-3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, зокрема, одним із яких є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В частині 3 ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач обґрунтував у заяві необхідність застосування обраного заходу забезпечення позову тим, що спірний договір є чинним, тому у відповідача є можливість здійснити подальший продаж квартири при відсутності вжитих судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірну квартиру. Можливий подальший продаж квартири не дозволить захистити її порушене право власності на виконати рішення суду у випадку задоволення її позовних вимог. Крім того, з моменту подання позову і до набрання рішенням суду законної сили проходить досить тривалий проміжок часу. Без вжиття заходів по забезпеченню позову виконання рішення суду буде неможливим.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність спору між сторонами та про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а саме, накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1. Колегія суддів вважає за необхідне накласти арешт на вищевказану квартиру.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову - скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення заяви та накладення арешту на спірну квартиру.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 2 п. 2, 312 ч. 1 п. 2, 314 ч.1 п. 6, 315, 317 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 березня 2017 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: О.В.Агєєв

В.П. Курило