АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/5262/15-ц 22-ц/774/1378/К/17
Справа № 214/5262/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1378/К/17 суддя Хомініч С.В.
Категорія - 33 ( ІІІ ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 Дніпропетровської області на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 Дніпропетровської області ОСОБА_4,

позивач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 11.06.2013 року, під час досудового розслідування, яке проводилося в кримінальному провадженні №0000008, їй було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України. 13.06.2014 року вона була допитана в якості підозрюваної.

У червні 2013 року прокурор прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 звернувся до суду з обвинувальним актом від 18.06.2013 року, який був повернутий судом, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

У жовтні 2014 року прокурор прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 повторно звернувся до суду з обвинувальним актом від 04.10.2013 року, який також був повернутий судом, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 Д,Д. від 06.03.2014 року кримінальное провадження №0000008 закрито у звязку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати. Вказана постанова була оскаржена позивачем і скасована ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2014 року.

Постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 24.03.2014 року кримінальне провадження №0000008 закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, в період з 11.06.2013 по 24.03.2014, тобто протягом девяти місяців, вона безпідставно притягувалася до кримінальної відповідальності, що завдано позивачу матеріальних збитків та моральних страждань.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд: стягнути з держави України на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з Державного бюджету України, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої їй незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, 8000 гривень; стягнути з держави Україна на її користь, шляхом списання Державною Казначейською службою України з Державного бюджету України, у відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури, 496080 гривень; зобовязати прокурора Дніпропетровської області письмово повідомити начальника Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про те, що до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, вона притягувалася безпідставно і незаконно.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органу попереднього (досудового) слідства та прокуратури у розмірі 28800, 00 грн., шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з Державного бюджету України.

Судові витрати покладено на рахунок держави.

В іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Дніпропетровської області просить змінити рішення суду в частині визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, посилаючись на те, що стягнутий судом розмір є необґрунтований та не відповідає засадам розумності та справедливості. При цьому, зазначає, що судом було невірно застосовано норми матеріального права та не враховано, що пунктом 3 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до Законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 грн., тобто, суд першої інстанції невірно застосував при розрахунку моральної шкоди мінімальну заробітну плату у розмірі 3 200,00 грн.

Рішення суду в частині вирішення питання щодо позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди та зобовязання прокурора Дніпропетровської області письмово повідомити начальника Криворізької південної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про те, що до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, вона притягувалася безпідставно і незаконно, не оскаржується, а тому колегією суддів не перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 Дніпропетровської області ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 Дніпропетровської області підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.02.2013 року внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань №0000008 щодо внесення головним державним податковим ревізором інспектором відділу контролю за проведенням готівкових розрахунків управління податкового контролю ОСОБА_3 недостовірних відомостей щодо заниження податку на додану вартість ФОП ОСОБА_6

Відповідно до повідомлення про підозру від 11.06.2013 року, ОСОБА_3 повідомлена прокурором прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 про те, що вона підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 5).

13.06.2013 року ОСОБА_3 була допитана в якості підозрюваної старшим слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_7

13.06.2013 року ОСОБА_3 була повідомлена про завершення досудового розслідування старшим слідчим прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_7

18.06.2013 року прокурором Інгулецької прокуратури м. Кривого Рогу затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 6-7).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.08.2013 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

04.10.2013 року прокурором Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України повторно направлено до суду (а.с. 8-10).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.11.2013 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000008 у відношенні ОСОБА_8, ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України - повернуто прокурору Інгулецького району м. Кривого Рогу, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 06.03.2014 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (а.с. 11).

Вказана постанова оскаржена ОСОБА_3 слідчому судді шляхом подання відповідної скарги (а.с. 12), за результатами розгляду якої, ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2014 року, скасовано постанову прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 06.03.2014 року (а.с .14).

Постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 24.03.2014 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 15).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 піддана кримінальному переслідуванню впродовж 9 місяців, під час якого притягалася в якості обвинуваченої по кримінальній справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів досудового слідства порушено право позивача на свободу та особисту недоторканість та їй завдано моральної шкоди, що виявилась в душевних стражданнях, які зазнала позивач в зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, пов'язаними з цим обмеженнями в її житті, в порушенні нормального та звичного способу життя, в порушені і розриві деяких її соціальних зв'язків, в пригніченому стані, почутті приниження, відчаю і страху, що не могло не відбитись на її психологічному стані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Встановивши, що постановою прокурора прокуратури Інгулецького району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 24.03.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 щодо вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України закрито у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, взявши до уваги, що позивач перебувала під слідством 9 місяців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову.

Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, судом не було враховано наступне.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-2203цс15від 02 грудня 2015 року, ухваленою за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Згідно із п.п. 1, 3, 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, який набрав чинності з 1 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди не врахував вищенаведених норм законодавства України та безпідставно стягнув відшкодування моральної шкоди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати у 3200 грн.

В звязку з викладеним, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 Дніпропетровської області про те, що судом невірно розраховано розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_3, та приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду в частині визначено судом розміру моральної шкоди на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України (у звязку з невірним застосуванням норм матеріального права), оскільки належною компенсацією моральної шкоди позивачу має бути сума 14 400,00 грн. (1600,00 грн. х 9 місяців).

Керуючись ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 13 квітня 2017 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з держави Україна на користь ОСОБА_3, змінити, зменшивши його з 28 800,00 гривень 00 копійок до 14 400 (чотирнадцяти тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: