Справа № 373/2307/16-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/2166/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 38 11.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Матвієнко Ю.О.,Олійника В.І.,
при секретарі:Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про тлумачення змісту заповіту, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2016 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до ОСОБА_5 про тлумачення змісту заповіту. В обґрунтування позову вказувала, що згідно заповіту, посвідченого секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 26 грудня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі за №177, ОСОБА_7 заповів ОСОБА_12 право на земельну частку(пай) розміром 4,04 в умовних кадастрових гектарах відповідно до Сертифікату серії НОМЕР_1. 26 листопада 2002 року на ім'я заповідача.

Однак, на той час взамін сертифіката на земельну частку (пай), було виготовлено державний акт на право власності на землю (три земельні ділянки) серія НОМЕР_2, четверта ділянка під сіножаття залишилась не приватизована.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, після його смерті спадщину прийняв, але не оформив у встановленому законом порядку, його син ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 помер, після його смерті позивач, як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, в зв'язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_7 у заповіті від 26 грудня 2003 року заповів право на земельну частку (пай) згідно сертифіката, хоча при житті на його ім'я було видано державний акт на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай).

Просила здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області, посвідченого 26 грудня 2003 року Гресь Л.М. - секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області і зареєстрованого в реєстрі за №177, а також розтлумачити заповіт в частині того, що обом синам ОСОБА_7 заповів житловий будинок в АДРЕСА_1, однак в заповіті адреси будинку не вказав.

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2017 року позов задоволено.

Здійснено тлумачення заповіту ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого 26 грудня 2003 року секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Гресь Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №177 наступним чином:

- синам ОСОБА_5, 1960 р. н. та ОСОБА_12., 1956 р. н. (в рівних частинах кожному) ОСОБА_7 заповів належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 та ощадну книжку НОМЕР_3 з усіма її процентами, які знаходяться в ощадній касі №3029/02, с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району;

- сину ОСОБА_12., 1956 р. н. ОСОБА_7 заповів: земельну ділянку НОМЕР_4, загальною площею 3,4283 га ( 0,3629 га + 0,3531 га + 2,7123 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на розпайованих землях Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району та належала заповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, та право на земельну частку (пай) під НОМЕР_4, площею 0,32 умовних кадастрових гектарів (сіножать), яке належало заповідачу на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Однак, під час розгляду справи апеляційним судом апелянт зазначив, що з рішенням суду першої інстанції в частині тлумачення заповіту щодо житлового будинку погоджується, а не згоден з рішенням лише в частині земельної ділянки.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно заповіту від 26 грудня 2003 року, посвідченого секретарем Помоклівської сільської ради Гресь Л.М. та зареєстрованим в реєстрі за №177, ОСОБА_7 заповів все належне йому майно обом синам, зокрема: житловий будинок з надвірними будівлями, ощадну книжку НОМЕР_3 з усіма її процентами, які знаходяться в ощадній касі №3029/02 с. Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області - він заповів ОСОБА_12 та ОСОБА_5

Крім того, належне йому право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_1 від 17 листопада 1997 року - заповів своєму сину ОСОБА_12 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5(а.с.14). Після його смерті, спадкоємці за заповітом, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 прийняли спадщину, шляхом подачі до нотаріальної контори відповідних заяв.

Приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області Мусієнко М.М. заведена спадкова справа №11 за 2011 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивача ОСОБА_12., що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 (а.с.6). Факт перебування в зареєстрованому шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_12. відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на майно, яке він прийняв як спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_7

Місцевим судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_12., є його дружина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Дочки спадкодавця відмовилась від спадщини (спадкова справа а.с.2-3).

В установлений законом строк позивач ОСОБА_6 звернулася до Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_12

17 травня 2012 року, державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_6 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та на земельну ділянку площею 0,1005 га, по АДРЕСА_3, які належали померлому ОСОБА_12 (спадкова справа №154 а.с.20-21).

Постановою від 15 грудня 2016 року за №868/02-31, державний нотаріус Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори Київської області, відмовив позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку НОМЕР_4, розташовану на території Помоклівської сільської ради, Переяслав-Хмельницького району, Київської області, що залишилась після смерті ОСОБА_12., померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, яку він прийняв але не оформив після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у зв'язку з тим, що нотаріусу не надали документу, який посвідчує право власності померлого на земельну ділянку.

В постанові, нотаріус звернув увагу на те, що у заповіті, складеному від імені померлого - ОСОБА_7 та посвідченого секретарем виконавчого комітету Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, 23 грудня 2016 року, реєстр №177, на ім'я сина - ОСОБА_12 заповідається право на земельну частку (пай), а спадкоємець заявляє про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку - Державний акт на право приватної власності на яку відсутній (а.с.27).

Згідно інформаційної довідки Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі від 28 листопада 2016 року №29-1014-99.3-4591/2-16, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, площею 3,4283 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ділянка НОМЕР_4, що розташована за адресою Київська область Переяслав-Хмельницький район Помоклівської сільської ради, на ім'я ОСОБА_7 дійсно виданий взамін сертифіката на право на земельну частку(пай) серії НОМЕР_1(а.с.26).

З довідки Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 21 листопада 2016 року за №569 вбачається, що за ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно сертифікату НОМЕР_1 рахується земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва (земельна ділянка за НОМЕР_4) на яку був виготовлений Державний акт серія НОМЕР_2 від 26 листопада 2002 року(а.с.19).

З довідки Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 16 листопада 2016 року за №554 та викопіювань з плану розпаювання земель на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, вбачається, що ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, дійсно включений у список власників земельних часток(паїв) згідно проекту наділу земель на території Помоклівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області під НОМЕР_4 і на момент його смерті залишилось право на земельну частку (пай) площею 0,32 на (сіножаті), на яку державний акт не видавався(а.с.20-24).

26 листопада 2002 року на ім'я ОСОБА_7 був виданий державний акт на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_2, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,4283 га (0,3629га + 0,3531 га + 2,7123 га), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №472(а.с.25).

Згідно Свідоцтва на нерухоме майно від 19 грудня 2016 року ОСОБА_7 на момент смерті був власником домоволодіння по АДРЕСА_1. Вказане підтверджується і довідкою сільської ради, виданою на підставі записів погосподарської книги.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наступного.

Згідно пункт 17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю».

Отже, Сертифікат на право на земельну частку (пай) посвідчує право громадян на відповідну частину земель сільськогосподарського призначення без виділу її в натурі (на місцевості). Державним актом на право власності на земельну ділянку, який видається після виділення власником земельних часток (паїв), посвідчується право власності на вже виділену землю, як об'єкт матеріального світу.

За звичаєм, особи земельна частка (пай), яких виділена, продовжують вважати себе власником земельного паю, хоч вже мають державний акт на право власності на земельну ділянку. Тобто, термін право на земельну частку (пай) трансформувався і на тих осіб, які їх виділили в натурі та отримали державний акт на землю.

Судова колегія не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України.

За відсутності згоди між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України.

Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання у спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Ураховуючи, що, застосовуючи до правовідносин сторін норми матеріального права - ст. ст. 213, 1256 ЦК України, суд неправильно їх витлумачив, що призвело до неправильного вирішення спору, судове рішення в частині тлумачення заповіту щодо права на земельну частку (пай) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з'ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Встановлений статтею 213 ЦК України перелік обставин, які мають значення для тлумачення заповіту, не є вичерпним.

За змістом вказаних норм тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінюється судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов'язком за умови наявності спору. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Зі змісту спірного заповіту вбачається, що заповідач заповів своєму сину ОСОБА_12 належне йому право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії НОМЕР_1 від 17 листопада 1997 року.

На час складання заповіту, ОСОБА_7 відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) належало лише право на земельну частку (пай) площею 0,32 на (сіножаття), на яку державний акт не видавався.

Що ж стосується іншої частини земельної ділянки, то на час складання заповіту, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,4283 га (0,3629га + 0,3531 га + 2,7123 га), був виданий 26 листопада 2002 року державний акт на право приватної власності на землю, серія НОМЕР_2, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №472.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що зі змісту заповіту чітко вбачається, що заповідач заповів своєму сину ОСОБА_7 лише право, яке мав на час складання заповіту відповідно до сертифікату, тобто на земельну частку (пай) площею 0,32 на (сіножаття), на яку державний акт не видавався, оскільки за життя ним було отримано ще в 2002 році відповідний державний акт на іншу частину земельної ділянки, про що йому було відомо.

Крім того, в самому заповіті не вказано розмір усієї частки (паю) 4,34 га, а тому доводи позивачки про те, що заповідач мав на увазі усю земельну ділянку розцінюються критично, і до уваги колегією суддів не приймаються.

Натомість, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції в частині тлумачення заповіту щодо земельної ділянки є обгрунтованими і підлягають до задоволення.

При розгляді даної справи, колегя суддів, беручи до уваги роз»яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", дійшла висновку про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо розуміння змісту правочину і тому його слід витлумачити у судовому порядку, однак, лише відповідно до того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що на думку позивача малося на увазі.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони на думку колегії суддів є необгрунтованими і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в іншій частині.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції в частині тлумачення заповіту щодо права на земельну частку пай ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із ухваленням нового рішення про задоволення позовний вимог частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2017 року в частині тлумачення заповіту щодо права на земельну частку пай скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідченого 26 грудня 2003 року секретарем Помоклівської сільської ради Переяслав - Хмельницького району Гресь Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №177 наступним чином:

-сину ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 заповів: право на земельну частку (пай) під НОМЕР_4, площею 0,32 умовних кадастрових гектарів (сіножать), яке належало заповідачу на час смерті на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: Ю.О.Матвієнко

В.І.Олійник