Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/5807/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В..
Провадження № 22-ц/778/1306/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3

при секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, третя особа: профспілковий комітет КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, третя особа: профспілковий комітет КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що наказом ректора № 74-К від 04.06.2015 року її було звільнено з посади доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Підставою для звільнення стало начебто невиконання нею трудових обовязків, а саме: наданні плану та карток лектора, які не відповідали вимогам ведення ділової документації, тобто ставилась під сумнів саме її кваліфікація, що є іншою підставою для розірвання трудового договору. Також підставою для звільнення слугували накази про оголошення догани, які вона оскаржила в судовому порядку. Зазначала, що відповідач порушив вимоги трудового законодавства, оскільки її було звільнено за неповним зясуванням обставин, без витребування від неї пояснень. Такими діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка виразилася у моральних стражданнях, втраті роботи та необхідності пошуку засобів до існування, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене просила суд скасувати наказ ректора КЗ «Запорізького обласного інституту післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради №74-к від 04.06.2015 року «Про звільнення ОСОБА_4»; поновити її на посаді доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін КЗ «Запорізького обласного інституту післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради з 04.06.2015 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 8 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ректора КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради № 74-К від 04 червня 2015 року «Про звільнення ОСОБА_4О.».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради.

Стягнуто з КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2015 року по 25 січня 2017 року у розмірі 103 073, 55 грн.

Стягнуто з КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позовних відмовлено.

Стягнуто з КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 274,33 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, КЗ «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,якщо визнає,що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи наказом ректора комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради № 74-К від 4 червня 2015 р. «Про звільнення ОСОБА_4О.» позивача ОСОБА_4 було звільнено з посади доцента кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін 04 червня 2015 р. за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України (арк. справи 7).

Підставами звільнення у наказі зазначено, що ОСОБА_4 на порушення п.п. 2.16, 2.20 посадової інструкції, п. 1.7 Положення про планування й облік науково-педагогічної та педагогічної діяльності в КЗ «ЗОАППО» ЗОР (наказ № 157-Д від 01.10.2014) протягом п'яти місяців не надавалися завідувачу кафедри індивідуальний план та картки лектора, які б відповідали нормам ведення ділової документації. Крім того, вказано, що до ОСОБА_4 за порушення трудової дисципліни неодноразово застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідно до наказів від 10.03.2015 № 02-В та від 31.03.2015 №03-В.

Відповідно до п. З ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених

на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз'яснення, що за передбаченими п.З ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП)^і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

Наказами ректора комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради № 02-В від 10.03.2015 та № 03-В від 31.03.2015 до ОСОБА_4 були застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган (том № 1 арк. справи 154,155).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2016 у цивільній справі № 335/5460/15-ц, 2/335/95/2016 задоволено частково позов ОСОБА_4 до комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради про скасування наказів про дисциплінарне стягнення, стягнення моральної шкоди, внаслідок чого було скасовано наказ № 02-В від 10.03.2015 про накладання дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_4, а в іншій частині позову - відмовлено (том № 1 арк. справи 61-63).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14 грудня 2016 р. вказане рішення суду першої інстанції було скасовано в частині відмови у задоволенні позову про скасування наказу № 03-В від 31 березня 2015 р. та ухвалено в цій частині нове рішення, яким вказана позовна вимога задоволена, внаслідок чого наказ № 03-В від 31 березня 2015 р. про дисциплінарне стягнення відносно ОСОБА_4 скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (том № 2 арк. справи 47а).

Відповідно до частини третьої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В силу вимог частини першої статті 223 ЦПК України вищезазначені рішення є такими, що набрали законної сили. Відтак, встановлені вказаними рішеннями обставини, зокрема, щодо незаконності прийнятих відповідачем наказів про застосування до ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Суд першої інстанції ,розглянувши справу правомірно визначився ,що зважаючи на незаконність та скасування судами наказів про застосування до ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень, які передували її звільненню, відсутні підстави передбачені законом для звільнення позивача з посади за приписами п. З ст. 40 КЗпП України.

Районним судом також надана належна оцінка про безпідставність посилання у спірному наказі про звільнення на систематичне невиконання ОСОБА_4 обов'язків у вигляді ненадання протягом п'яти місяців з січня по травень 2015 р. індивідуального плану та карток лектора, які б відповідали вимогам ділової документації, чим, на думку відповідача, порушено п.п. 2.16, 2.20 посадової інструкції та п. 1.7 Положення про планування й облік науково-педагогічної та педагогічної діяльності в КЗ «ЗОІППО» ЗОР (наказ № 157-Д від 01.10.2014).

Відповідно до висновку спеціаліста від 22.06.2016, складеного завідувачем кафедри Новітньої історії України ЗНУ, доктором історичних наук, професором ОСОБА_5, акт від 04.06.2015 щодо надання висновків фахової експертизи документів, поданих доцентом кафедри дидактики та методик навчання природничо-математичних дисциплін

КЗ «ЗОІППО» ЗОР ОСОБА_4 містить висновки щодо рівня професійної підготовки ОСОБА_4 як наукового працівника, та містить оцінку результатів її роботи, що є складовою частиною атестації наукових працівників наукових працівників, яка проводиться з метою визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді; вказаний акт не може вважатися документом щодо визначення відповідності кваліфікації наукового працівника займаній посаді, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Положенню «Про атестацію наукових працівників», затвердженого постановою КМУ № 1475 від 13.08.1999 (том № 1 арк. справи 215-221). Допитаний у судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_5 пояснив суду, що у практиці взагалі відсутні випадки проведення фахової експертизи комісією щодо грамотності складання документів. Законодавством створення такої комісії взагалі не регламентоване. Зазначив, що рівень компетенції доцента перевіряє атестаційна комісія, до складу якої входить ректор, проректор та інші особи. Встановлені комісією недоліки індивідуального плану та карток ректора є спірними.

За вимогами ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки відповідача про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_4 у квітні 2015 р. було відпрацьовано 13 робочих днів та її заробітна плата склала З 155,61 грн., у травні 2015 р. ОСОБА_4 було відпрацьовано 3 календарних дні та її заробітна плата склала 818,35 грн.; середньоденна заробітна плата визначена у розмірі 248,37 гривень (том № 1 арк. справи 172).

Час вимушеного прогулу ОСОБА_4 з 04.06.2015 по 25.01.2017 склав 415 робочих днів. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 103 073,55 гривень (415 днів х 248,37 грн. = 103 073,55 грн.).

Розмір стягнення за час вимушеного прогулу відповідачем фактично не оспорюється.

Як передбачено статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 p., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин.

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку ,що незаконними діями відповідача позивачці дійсно заподіяна моральна шкода, з урахуванням обсягу заподіяних моральних страждань, тривалості заподіяння моральної шкоди, необхідністю позивача докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, а також інших негативних наслідків, виходячи із засад розумності та справедливості вірно визначив її розмір у сумі 5000 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з висновками суду та правових підстав незаконності судового рішення не містять.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає,що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Запорізький обласний інститут післядипломної педагогічної освіти» Запорізької обласної ради - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: