н/п 2/490/2456/2017 Справа № 490/7691/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2017 року Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

за участі позивача та його представника, представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району, Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04 липня 2003 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 20 серпня 2004 року від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4, 05 квітня 2006 року - народився син ОСОБА_5 . 26 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матиір'ю , також рішенням виконкому Миколаївської міської ради було визначено участь батька у спілкуванні з дітьми. З січня 2016 року син, а з березня і донька проживають разом з позивачем, для дітей створені належні умови проживання, діти знаходяться на його повному утриманні, мати матеріальної допомоги не надає. Діти відвідують школу біля місця проживання позивача, бажають проживати з батьком та не бажають проживати з матір'ю, хоча він ніколи у цьому не перешкоджав. Дійсно, мати проживає в чотрикімнатній квартирі , яку вони спільно придбавали для проживання сімї, проте діти проживають з ним у найманому однокімнатному будинку і не бажають повертатися до матері через відсутність порозуміння.

05 грудня 2016 року позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з лютого 2016 року ( час , з якого діти проживають з ним) і до досягнення дітьми повноліття; а також припинити право ОСОБА_3 на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей .

Справа прийнята до провадження судді Гуденко О.А. 13 лютого 2017 року.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з початку 2016 року діти перебувають повністю на його утриманні, відповідачка дітьми цікавиться рідко, обмежуючись лише спілкування в школі, де вона працює вчителем , самі діти відвідують її нечасто. Відповідачка не може знайти спільну мову з дітьми, не прислухається до їх думки, примушує відвідувати зібрання Свідків ОСОБА_7 . Відповідачка періодично виїзжає на заробітки, навчання, залишаючи дітей зфі старшим сином, ІНФОРМАЦІЯ_4, за той час діти нелоглянуті, плохо харчуються, були випадки вживання ними алкоголю з друзями старшого брата. Зазначає, що проживати разом з ним це особистий вибір дітей , а він робить усе можливе, щоб дітям було з ним добре. Має достатній дохід для утримання дітей, проте мають невирішену житлову проблему з ОСОБА_3Г, щодо поділу спільної квартири.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просила про відмову у його задоволенні. Зазначила, що має можливість забезпечити дітей усім необхідним , оскільки має власне житло, де для сина та доньки облаштовані окремі кімнати, в той час як зараз вони проживають з батьком в одній кімнаті. Батько чинить на дітей психологічний тиск, погрожує їм, налаштовує проти неїх.Діти постійно їй дзвонять та вимагають продати квартиру , щоб батько мав змогу купити приватний будинок. Хоча вона працює в чителем в школі, де навчаються діти, вони побоюються з нею нормально спілкуватися саме через тиск батька. Вважає, що ця ситуація склалася виключно через матеріальні претензії до неї з боку позивача через розподіл спільної квартири.

Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні надав висновок, у якому орган опіки та піклування вважає про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 2003 року по 26 серпня 2014 року , від якого мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3.

На теперішній час діти проживають разом з батьком, навчаються в ЗОШ № 33, згідно довідок шкоди батько приділяє увагу вихованню і навчанню дітей, відвідує батьківські збори.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 03 липня 2014 року , зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2014 року , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей у розмірі 750 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається з довідки державного виконавця, ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів лише з серпня 2016 року , позивач цього не заперечує, пояснюючи тим, що діти на той час вже проживали з ним та знаходились на його утриманні повному.

Позивач та діти зареєстровані в гуртожитку по вул.Артема, 1 кім. 520-521 в м.Миколаєві.

ОСОБА_8 обстеження умов проживання сім'ї від 22.06.2016 року, проживають ІНФОРМАЦІЯ_5 в орендованому будинку,за місцем проживання батька у дітей є спальні місця, стіл для приготування уроків , необхідні меблі та шкільне приладдя. Батьком створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дітей.

За місцем проживання ОСОБА_3Г, АДРЕСА_1 у дітей є облаштована всім необхідним окрема кімната. Житло є 4-икімнатним, має облаштовану кухню, , розташоване у багатоповерховому будинку.

За місцем роботи та проживання позивач характеризується позитивно , займався волонтерською діяльністю за час проведення АТО на Сході України, нагороджений орденом За розбудову України та медаллю За сприяння Збройним Силам України . Зареєстрований фізичною особою-підприємцем на території України.

За місцем роботи відповідачка характеризується позитивно , збагато часу приділяє вихованню дітей , постійно відвідує батьківські збори.

Обидва батьки мають достатній дохід для утримання дітей.

ОСОБА_8 соціально-психологічного висновку від 18.07.2016 року ОСОБА_4 , дитина як свою сімю сприймає себе, свого батька та молодшого брата ОСОБА_2 , стосунки з батьком комфортні та доброзичливі, відчуває себе захищеною поряд з ним. Стосунки з матірю є напруженими ,конфліктними, має злість та образу через дії та негативні висловлювання матері щодо її особистісних якостей . Відчуває емоційний контакт з батьком , з матірю відсутній психїоемоційний звязок. Такий же за змістом висновок складений відносно і ОСОБА_2.

А згідно соціально-психологічних висновків від 08.04.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2, діти відчувають дискомфорт , дивлячись на негативні взаємовідносини між матірю та батьком , з обома батьками існує тісний емоційний звязок.

ОСОБА_8 психологічної характеристики учнів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від шкільного практичного психолога ОСОБА_9 , діти залежать від батька, у спілкуванні з батьком втрачають свою власну думку, сприймаючи думку батька як свою власну, а абатько перешкоджає їм у спілкуванні з матір'ю.

ОСОБА_8 рішення виконкому ММР № 216 від 27.03.2015 року визначена участь батька ОСОБА_2 у вихованні дітей , надавши йому можливість безперешкодного спілкування з ними кожної другої та чевтертої субботи місяця з 12.00 до 15.00 год неділі з правом ночівлі .

ОСОБА_8 витягу з протколу № 13 від 02 серпня 2016 року засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому ММР щодо розгляду скарги ОСОБА_3 щодо протиправних дій начальник аслужби у справах дітей Корабельного району у віирішенні спроору між батьками стосовно порядку їх участі у вихованні дітей під час обговороення встановлено , що діти (були присутні на засіданні комісії) постійно проживають з батьком, з матір'ю напружені стосунки.Діти категорично відмовляються проживати з матір'ю.

Відповідно до висновку від 21.03.2017 року, якій складений органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської, неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проживають разом з батьком за адресою м. Миколаїв, вул. Ватутіна, 91 , керуючись інтересами дитини , вважається за доцільне проживання дітей разом з батьком .

ОСОБА_8 інформації від 02.06.2017 року щодо результатів проведеної психодлогічної роботи з ОСОБА_4С, , для ОСОБА_4 є характерним на даний час негативне сприйняття навколишнього світу , сприйняття його як загрозливого та не відповідаючого уявленням , відчувається фізичн відсутність близьких людей.

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) судом була заслухана думка дітей.

Зокрема, ОСОБА_6 пояснив, що він проживає разом із батьком, який здійснює за ним піклування, при цьому батько не забороняє йому спілкуватися з мамою. Мати працює вчителем в школі, де він навчається, проте нормального спілкування у них не виходить. Бажає проживати разом з батьком, жити з мамою не бажає, усвідомлює свій вибірі однозначно його висловлює. З мамою у нього відсутнє порозуміння, тоді я к батько його поважає.

ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживає разом із батьком, який піклується про неї, утримує її належно, допомагає робити уроки, купляє одежу і завжди цікавиться її з братом думкою. Батько не забороняє йому спілкуватися з мамою. Мати працює вчителем в школі, де вони навчаються, проте нтам спілкуватися у неї не виходить, до того ж мати постійно наполягає, щоб вони ходили до шкільного психолога. Бажає проживати разом з батьком, жити з мамою не бажає, усвідомлює свій вибірі однозначно його висловлює. З мамою у неї відсутнє порозуміння, мама до неї не дослухається, часто ображала її , тоді як поважає її особистість.

При цьому суд звертає увагу, що взаємовідносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та обома батьками склались таким чином, що діти розуміють наявність спору між батьками з приводу спільного майна, наявність житлового спору. .

ОСОБА_8 зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. ОСОБА_8 зі ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до правового висновку ВСУ, висловленого у справі № 6-2445цс16, відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

ОСОБА_8 зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов'язаних із обов'язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім'ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року).

Більше того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюватимуться обставинами кожної справи та зрештою визначатимуться з урахуванням основних інтересів дитини.Незважаючи на те, що національні органи влади зобов'язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов'язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Крім того, презумпція на користь матері в справах щодо дітей, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики Європейського Суду, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи.

Конвенції ООН про права дитини 1989 року є юридично обов'язковим міжнародним договором. Однак в підготовчих матеріалах до цієї Конвенції чітко показано, що положення, що стосується «відділення дитини від матері тільки у виняткових обставинах», існувало тільки на початковому етапі процесу розробки.

Разом з тим, принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації, є пріоритетним при вирішенні справ даної категорії.

Крім того, вирішальним у вказаній справі повинно бути питання щодо того, чи вжито органом влади необхідних дій і заходів для сприяння налагодженню відносин дитини з батьками, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини.

Суд встановив, що батько дітей має постійне місце проживання, постійне джерело існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дітей, цікавиться їх життям, в курсі їх уподобань, улюблених занять, успіхів та проблем у навчанні, при цьому судом враховано , що діти , яким є 13 та 11 років, в судовому засіданні в присутності психолога та обох батьків однозначно, чітко , категорично та усвідомлено висловили своє бажання проживати разом з батьком і небажання проживати разом з мамою.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з батьком , що відповідає, насамперед, основним інтересам дітей, їх комфортному розвитку .

Суд бере до уваги , що при цьому мати не позбавлена права на спілкування з дітьми і має можливість виховувати дітей і приймати участь у їх житті так же, як і було до цього.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 160, 161 СК України, принципів Конвенції ООН про права дитини 1989 року, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо несумлінного ставлення батька до своїх обовязків із виховання дітей , враховуючи думку дітей, яким вже виповнилося 10 років, суд дійшов до висновку, що проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з батьком відповідає потребам та інтересам дітей, відсутній негативний вплив на їх розвиток з боку батька .

Статтею 180, 181 СК передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина і на утриманні кого вона перебуває. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За положеннями ст. 183 цього кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У зв'язку із чим, відповідно до статті 182 СК, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд знаходить підстави для стягнення з відповідачки аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

При цьому суд не може прийняти до уваги посилання позивача, що слід стягнути аліменти з лютого 2016 року , оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Проте таких доказів позивач суду не надав.

Як наслідок, слід припинити право ОСОБА_3 на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнутих на її користь з ОСОБА_2

Таким чином, позов слід задовольнити .

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з ОСОБА_3Г, на користь держави у розмірі 640 грн за вимоги про стягнення аліментів, , а ан користиь позивача 551 грн 20 коп , сплачених при подачі позову.

Керуючись ст. ст. 9-11, 59-61, 209,215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Припинити право ОСОБА_3 на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, , стягнутих на її користь з ОСОБА_2.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_3 640 грн. судового збору та на користь ОСОБА_2 551,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання повного тексту рішення суду.

СУДДЯ ГУДЕНКО О.А.