Справа № 2-1004/11
Провадження № 4-с/522/222/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Приморський районний суду м. Одеси у складі:

головуючого-судді Ільченко Н.А.

при секретарі Довгань Ж.А.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа: Кредитна спілка «Перше кредитне товариство»,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, відповідно до якої просить: скасувати постанову державного виконавця Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №28497639, відкритого для примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2011 року по цивільній справі №2-1004/11 за позовом ОСОБА_1 до КС «ПКТ» про розірвання договору депозитного вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат; та про зобовязання державного виконавця Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 поновити виконавче провадження ВП №28497639, відкритого для примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2011 року по цивільній справі №2-1004/11 за позовом ОСОБА_1 до КС «ПКТ» про розірвання договору депозитного вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат.

В обґрунтування своєї скарги заявник вказує, що, 30.06.2017 року державним виконавцем Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні ВП №28497639, відкритого для примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2011 року по цивільній справі №2-1004/11 за позовом ОСОБА_1 до КС «ПКТ» про розірвання договору депозитного вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат.

Скаржник вважає, що вищевказана постанова про повернення виконавчого документу є незаконною та необґрунтованою.

Заявник просила розглянути справу за її відсутності.

Субєкт оскарження та заінтересована особа про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 30.06.2017 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з неможливістю виконати вимоги виконавчого документу, оскільки майно належне боржнику на праві власності не виявлено, що підтверджується актом державного виконавця від 18.05.2017 року. Згідно довідки Територіального сервісного центру №5141 регіонального сервісного центру МВС в Одеській області за боржником зареєстровано рухоме майно, яке було оголошено в розшук, однак належні транспортні засоби органами Поліції не було виявлено. Згідно довідки ДПІ за боржником зареєстровані банківські рахунки, на які державним виконавцем було накладено арешт, однак грошові кошти на банківських рахунках відсутні. Згідно довідки з Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстровано нерухоме майно, однак звернути стягнення не представляється можливим, у звязку з встановленою законом забороною.

Згідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У відповідності з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязанні сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішення неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як вбачається з оскаржуваної Постанови, державним виконавцем не було здійснено розшук майна боржника шляхом перевірки його майнового стану за його місцезнаходженням, що є порушенням принципу повноти виконавчого провадження, передбаченого ч. 1 ст. 18, а також порушенням приписів ч. 2 ст. 36 закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державний виконавець проігнорувавши норми Закону України «про виконавче провадження» передчасно виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновляє його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 та зобовязання вчинити певні дії, заінтересована особа: Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 від 30.06.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП №28497639, відкритого для примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2011 року по цивільній справі №2-1004/11 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» про розірвання договору депозитного вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат.

Зобовязати державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 поновити виконавче провадження ВП №28497639, відкритого для примусового виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.03.2011 року по цивільній справі №2-1004/11 за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство» про розірвання договору депозитного вкладу і видачу вкладу, компенсацію понесених витрат.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А. Ільченко