Ухвала

іменем україни

31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на неправомірну бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі - Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області).

На обґрунтування скарги посилався на те, що рішенням суду апеляційної інстанції Харківській області від 09 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 273 382 грн 16 коп. та судовий збір. На виконання цього рішення 01 грудня 2015 року йому було видано виконавчий лист, який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження поданий ним до Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області. Проте копії постанови про відкриття виконавчого провадження стягувач не отримував, заходів для виконання рішення державним виконавцем не вчинено. Наразі рішення суду є невиконаним.

Тому, ОСОБА_4 просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в провадженні якого перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 273 382 грн 16 коп. та судовий збір, щодо не направлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження. Зобов'язати державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в провадженні якого перебуває виконавче провадження направити на адресу стягувача засобами поштового зв'язку копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в провадженні якого перебуває виконавче провадження щодо невиконання рішення суду апеляційної інстанції від 09 червня 2015 року. Зобов'язати державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в провадженні якого перебуває виконавче провадження фактично виконати рішення суду від 09 червня 2015 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на заробітну плату боржника, опису, арешту та реалізації рухомого майна, тощо. Стягнути з Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області на його користь понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу у розмірі 1 160 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року, в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Статтею 342 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з додержанням вимог закону.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судами встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням суду апеляційної інстанції від 09 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 273 382 грн16 коп. та судовий збір.

На виконання вищевказаного рішення суду 01 грудня 2015 року ОСОБА_4 було видано виконавчий лист, який разом із заявою про відкриття виконавчого провадження поданий стягувачем до Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 та п. п. 3, 5, 6 ч. 3 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 п.2, ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 19 Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 3 цього Закону.

Встановлено, що постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ від 15 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 273 382 грн 16 коп. та судовий збір.

Статтею 25 Закону передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

У разі не надання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ХМУЮ від 31 грудня 2015 року з метою забезпечення повноти та своєчасності виконання рішення суду накладено арешт на все рухоме майно та на все нерухоме майно, крім квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2, що належить боржнику; заборонено останньому здійснювати відчуження будь-якого майна, що йому належить (а.с.34).

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 статті 31 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження про постанови та інші документи виконавчого провадження, у зв'язку з чим зазначені документи надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Постановою державного виконавця від 06 вересня 2016 року зупинено виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 17 вересня 2010 року, що виникла за період з 06 квітня 2011 року по 15 листопада 2013 року в сумі 273 382 грн16 коп. та судовий збір на підставі ухвали суду апеляційної інстанції.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відмовляючи у задоволенні вимог скарги про визнання дій державного виконавця неправомірними, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно та обґрунтовано виходив з того, що в межах своїх повноважень державним виконавцем вжито усіх необхідних заходів, спрямованих на виконання рішення суду за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики від 17 вересня 2010 року, тому оскаржувані дії державного виконавця вчинені ним у межах повноважень.

Отже, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 1 ст. 342 ЦПК України ці ухвали підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О.Писана

О.В.Попович