АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/3489/17 Головуючий 1 інст. - Овсянніков В.С.
Справа № 619/117/17 Доповідач - Карімова Л.В.
Категорія: стягнення заборгованості
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії : Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника Сокуренко Наталії Вікторівни на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 22.08.2007 року у розмірі 52242 гривні 05 копійок.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №HAXRRX15590768, згідно умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5494 гривні 80 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строк діє договору до 21 серпня 2009 року.

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 25 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 111007 гривень 38 копійок, яка складається з наступного:

- 5288 гривень 83 копійки - заборгованість за кредитом;

- 45438 гривень 41 копійка - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 1186 гривень 92 копійки - заборгованість за комісією за користування кредитом;

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

- 59093 гривні 22 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 19.06.2008 року з ОСОБА_4 було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 6629 гривень 70 копійок.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 22.08.2007 року у розмірі 55099 гривень 54 копійки та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму 10000 гривень, а всього заборгованість у розмірі 55099 гривень 54 копійки.

Позивач зазначав, що за таких обставин з відповідача ОСОБА_4 підлягає стягненню різниця між сумою заборгованості та сумою, яка вже була стягнута за судовим рішенням та судовим наказом, що становить 49278 гривень 14 копійок, сума штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, сума штрафу (процентна складова) у розмірі 2463 гривні 91 копійка.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилалася на те, що дійсно між нею та ПАТ КБ «Приват Банк» 22.08.2007 року був укладений кредитний договір на строк 2 роки, останній платіж був здійснений нею у жовтні 2007 року, в зв'язку з чим просила застосувати строк позовної давності в 3 роки, оскільки ніяких додаткових договорів про збільшення строку позовної давності між нею та ПАТ КБ «Приват Банком» не підписувала.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування рішення та постановлення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано, що строк позовної давності переривався, а також не звернув увагу на положення договору про збільшення строку позовної давності.

Також, представником позивача були надані додаткові пояснення до апеляційної скарги, які в ході судового розгляду були підтримання в повному обсязі, а також представник позивача пояснив, що з доводами апеляційної скарги погоджується, проте просить прийняти новий розрахунок заборгованості, оскільки він більш конкретизований ніж в апеляційній скарзі.

Згідно нового розрахунку заборгованість становить 59007,82 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. заборгованість за кредитом; 32532,48 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом; 0,00 грн. штраф (фіксована частина); 0,00 грн. траф (відсоток від суми) 26475,34 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вимогам цивільного процесуального закону рішення суду не відповідає.

Розглядом справи достеменно встановлено, що між ЗАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №HAXRRX15590768 від 22.08.2007 року, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 5494 гривні 80 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

ЗАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «Приват Банк» на ПАТ КБ «Приват Банк», у зв'язку з чим ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приват Банк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань станом на 25 листопада 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 111007 гривень 38 копійок, яка складається з наступного: 5288 гривень 83 копійки - заборгованість за кредитом; 45438 гривень 41 копійка - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1186 гривень 92 копійки - заборгованість за комісією за користування кредитом; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 59093 гривні 22 копійки - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК).

Визначення поняття «зобов'язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Договір, укладений між позивачем та ОСОБА_4, є строковим, укладеним з 22 серпня 2007 року по 21 серпня 2009 року.

Відповідач сплачувала грошові кошти за користування кредитом лише у вересні та жовтні 2007 року, отже останній платіж був зроблений у жовтні 2007 року.

Судовим наказом Дергачівського районного суду Харківської області від 19.06.2008 року з ОСОБА_4 було стягнуто на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» суму заборгованості у розмірі 6629 гривень 70 копійок.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» було стягнуто суму заборгованості за кредитним договором від 22.08.2007 року у розмірі 55099 гривень 54 копійки, яка відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості станом на 15.10.2013 року складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 5288 гривень 83 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 12905 гривень 93 копійки, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1186 гривень 92 копійки, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 32617 гривень 88 копійок, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 2599 гривень 98 копійок. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму у розмірі 10000 гривень, а всього заборгованість у розмірі 55099 гривень 54 копійки (а.с.6).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 06.04.2017 року провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №HAXRRX15590768 від 22.08.2007 року у розмірі 5288 гривень 83 копійки закрито.

Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності суд першої інстанції виходив із наступного.

Положення законодавства про позовну давність визначені главою 19 ЦК України.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки (ст.257 ЦК України).

За правилами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила. Наслідки спливу позовної давності визначені ст.257 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем строк позовної давності не порушено, оскільки з позовом він звернувся 11 січня 2017 року, а останнє судове рішення щодо стягнення з ОСОБА_4 коштів за спірним кредитним договором було ухвалено 14 березня 2014 року, отже трирічний строк позовної давності не сплинув.

Таким чином, у суду 1 інстанції були відсутні підстави про застосування до виниклих правовідносин норм спливу строку позовної давності.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові з цих підстав.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України та не передбачають можливості припинення зобов'язань в зв'язку з винесеним раніше судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором чи законом, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

У постанові № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року Верховний суд України зазначив, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Судова колегія, виходячи з вище викладеного, дійшла висновку, що оскільки ОСОБА_4 до теперішнього часу умови договору не виконала, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2014 року не виконане, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості, яка складається з заборгованості за відсотками у розмірі 32532,48 грн., заборгованості по пені у сумі 5938,67 грн., а всього 38471,15 грн..

Судова колегія вирішуючи питання про стягнення пені лише за рік у сумі 5938,67 грн., виходить з того, що відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, тому стягненню підлягає пеня лише за рік в межах строків.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. та 166,00 грн. (а.с.1,2), та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1760,00 грн.(а.с.47), а всього 3304,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

На підставі вище викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 3304,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення, що не відповідає обставинам справи, у зв'язку з чим судова колегія вбачає правові підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, п.2ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 квітня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 38471,15 грн., з яких заборгованість за відсотками в сумі 32532,48 грн. та заборгованість з пені 5938,67 грн..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 3304 грн..

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: