Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/815/17

2/330/330/2017

"18" липня 2017 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Гусарової В.В.

при секретарі Колєдаєвої Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька , мотивуючи це тим, що 03 червня 1995 року між позивачем та ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище Завгороднєва) ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу зазначених осіб 22 березня 1996 року народився відповідач ОСОБА_2, який станом на теперішній час є повнолітньою особою, а в 2005 році народився син ОСОБА_4. В подальшому згідно рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано , Після розірвання шлюбу син позивача ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 проживав разом із матір'ю, тобто колишньою дружиною позивача. Після розірвання шлюбу позивач сплачував аліменти на утримання відповідача до його повноліття. В 2011 році позивач захворів на цукровий діабет, того ж року йому було встановлено інвалідність, станом на теперішній час позивач є інвалідом 3-ї групи. Позивач не працює у зв'язку з тим, що по-перше він є інвалідом і у зв'язку з хворобою він не в повній мірі може виконувати фізичні навантаження, по-друге він перебував на обліку в центрі зайнятості, але з 2012 року йому припинена виплата допомоги як безробітному, працевлаштуватися позивач не має змоги . Станом на теперішній час позивач отримує пенсію з якої у нього провадиться утримання аліментів у розмірі 47 грн. 50 коп., залишок пенсії у розмірі 1635 грн. 65 коп. позивач отримує щомісячно. У зв'язку з вищезазначеними обставинами а також із тим, що позивач вимушений нести доволі великі витрати для підтримки свого здоров'я, позивач вимушений звернутися до суду з вимогами стягнення аліментів на своє утримання з повнолітнього сина. Свої вимоги щодо зазначеного позивач обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 є повнолітньою працездатною особою, працює в ритуальній службі, отримує стабільну та досить велику зарплатню, розмір якої на жаль позивач зазначити не може. Главою 17 СК України передбачено право батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, отримувати аліменти від своїх повнолітніх сина ( дочки). Як вважає позивач у нього є достатньо підстав для отримання допомоги від свого повнолітнього сина - відповідача ОСОБА_2. Позивач просив винести рішення про стягнення з відповідача на його користь аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку ( доходу).

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просив їх задовольнити. Позивач пояснив судові, що страждає на цукровий діабет та несе великі витрати по лікуванню..

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснили, що позивач не в повному обсязі виконував свої батьківські обовязки, бо після розірвання шлюбу з його матірю у 2013 р. та до його повноліття відповідач фактично припинив з ним спілкування, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, аліменти сплачував примусово, за рушення суду у дуже маленькому розмірі на суму 47,5 гр. ОСОБА_6 того, позивач на підставі того, що він постійно проживав з матірю після розірвання шлюбу в будинку своєї бабусі та дідуся, подав до суду позов та позбавив його право користування будинком, що належить позивачу на праві власності. До теперішнього часу відповідач не має місця реєстрації. ОСОБА_6 того, відповідач пояснив, що офіційно ніде не працює, має тимчасові заробітки,із-за відсутності власного житла винаймає помешкання де проживає з цивільною дружиною. Його заробітків ледь вистачає на утримання сімї та оплату житла, тому просить у позові відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст.202 ч.1 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У відповідності до ст. 204 ч.1 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків.

У відповідності до ст. 205 ч.1 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і ( або) у частці від заробітку( доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану.

У судовому засіданні, при вивчені доказів, які були подані сторонами, судом було встановлено наступне :

03 червня 1995 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб. Від шлюбу зазначених осіб 22 березня 1996 року народився відповідач ОСОБА_2, який станом на теперішній час є повнолітньою особою, а в 2005 році народився син ОСОБА_4 (а.с.6-7). Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 23 квітня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано ( а.с.8). Після розірвання шлюбу син позивача ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2 проживав разом із матір'ю , тобто колишньою дружиною позивача. Після розірвання шлюбу, мати відповідача зверталась до суду щодо стягнення аліментів з позивача на утримання відповідача та сина ОСОБА_4. Враховуючи, що на той час позивач хворів, суд виніс рішення про стягнення з позивача аліментів в розмірі, меншому між законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів у розмірі 47,5 гр. на кожну дитину. До теперішнього часу позивач сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 47,5 гр. ( а.с.9,104,113-114).До настання повнолітня відповідача, позивач звертався з позовом до суду та визнав його таким, що втратив право користування будинком, що належить позивачу ( а.с.105-112)

Станом на теперішній час позивач є інвалідом 3-ї групи, відповідно до висновку ВКК позивачу протипоказано тяжка фізична праця, робота водія, на горі та з механізмами, що рухаються. У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які пояснили, що позивач їздив на автомобілі, що належить ТОВ «Агронікс», однак відповідно до довідки ТОВ «Агронікс» позивач не рахується у штаті підприємства, тому покази цих свідків у вказаній частині не враховуються судом як неналежні ( а.с.42, 81). Позивач не працює, не рахується у центрі зайнятості, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1635 гр. ( а.с.10-12).Позивач хворіє на цукровий діабет і крім ліків, що отримує за рахунок держави, потребує прийняття додаткових медичних препаратів та застосування медичних засобів ( у середньому 1567 гр. на місяць). При цьому суд звернув увагу на те, що позивач та його представник не надали належних доказів того, що позивач фактично купує та приймає ліки та медичні засоби на вказану суму на місяць. ( тобто документи щодо придбання ліків та медичних засобів суду представлені не були) ( а.с.43,55,73,84-85,86,90,91,95).

Відповідач офіційно ніде не працює, знімає житло ( не має зареєстрованого місця проживання), мешкає у цивільному шлюбі з дружиною( яка не працює) та разом з неповнолітньою дитиною дружини. Батько вказаної дитини має заборгованість по сплаті аліментів, ( а.с.23,24,30, 34, 38,46,82,93)

При винесенні рішення суд зважав на наступні аспекти :

Відповідно до ст. 201 СК України визначено обовязкові умови та підстави покладення на дітей обовязку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років,батьки є непрацездатними за віком або за станом здоровя, батьки потребують матеріальної допомоги, відсутні обставини для звільнення дітей від обовязку утримувати своїх батьків.

Для вирішення справи суд при дослідженні доказів зясовував чи наявні вказані підстави у даному випадку, так як моментом виникнення обовязку утримувати батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов.

Так, у судовому засіданні було встановлено,що відповідач є повнолітньою особою ( а.с.63)

Щодо непрацездатності позивача, то треба зважати на те, що позивач є інвалідом 3 групи, відповідно до висновку ВКК позивачу протипоказано тяжка фізична праця, робота водія, на горі та з механізмами, що рухаються. Для вирішення питання чи є позивач непрацездатною особою суд звернув увагу на визначення термінів працездатності ( непрацездатності) відповідно до діючого законодавства.

Так, відповідно до правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичних експертиз № 6 від 17 січня 1995 працездатність це соціально-правова категорія, що відбиває здатність людини до праці, яка визначається рівнем його фізичного та духовного розвитку, а також станом здоров;я, професійними знаннями,умінням і досвідом

Відповідно до Методичних рекомендацій для проведення атте6стації робочих місць за умовами праці ( дот 1 терміни та визначення) № 41 від 1 вересня 1992 р. м.Київ, працездатність це здатність людини до активної діяльності, що характеризується можливістю виконання роботи і функціональним станом організму в процесі роботи ( «фізіологічною ціною» роботи).

Відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація та показники шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища,важкості та напруженості трудового процесу» ( Державні санітарні норми та правила, розд.1 п.7) за № 248 від 08.04.2014 р. працездатність це стан людини, за якого сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей дає змогу працівнику виконувати роботу визначеного змісту,обсягу та якості..

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » від 9.07.2003 р. непрацездатні громадяни - це особи,які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідного до цього Закону. ( треба зазначити, що вказане визначення терміну непрацездатності стосується в першу чергу осіб, які мають право на пенсію)

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоровя «Про затвердження Положення про експертизі тимчасової непрацездатності .» ( п.1.3. Положення) за № 189 від 09.04.2008 р .

непрацездатність це стан здоровя ( функцій організму) людини, обумовлений захворюванням,травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу,професії без шкоди для здоровя.

Враховуючи визначення вказаних термінів та висновок ВКК стосовно позивача суд дійшов висновку, що він не є абсолютно непрацездатним в сенсі ст.201,202 СК України ( бо може працювати за виключенням робіт, які вказані у висновку у ВКК), за віком позивач також є працездатним, бо на теперішній час позивачу повних 42 років ( а.с.5)

Щодо потреби позивачем матеріальної допомоги

Як було вказано вище позивач не працює ( хоча як було встановлено судом не є абсолютно непрацездатним), не рахується у центрі зайнятості, отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1635 гр, .

Свідченням потреби на отримання матеріальної допомоги є отриманням батьком доходів, які є меншим за прожитковий мінімум. Згідно чинного законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб :пенсію за віком, пенсією з інвалідності тощо

Ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2017 р.» установлено, що у 2017 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб , які втратили працездатність : з 1 січня 1247 гр, з 1 травня 1312 гр., з 1 грудня 1373 гр.ОСОБА_9 розмір пенсії позивача вищий ніж прожитковий мінімум для осіб вказаної категорії.

Підставою для стягнення аліментів, які вказали позивач та його представник є кошти, які витрачає позивач на лікування в звязку з захворюванням цукровим діабетом, однак у позові позивач та його представник як на правову підставу посилались на ст. 202 та 205 СК України. Проте, стягнення з дитини витрат на лікування батьків регулюється ст. 206 СК України, так як позивач та його представник не обґрунтовували свої вимоги саме цією нормою, суд не може прийняти доводи позивача та його представника про витрачення коштів на лікування як підставу для стягнення аліментів на підставі ст. 202,205 СК України.

Щодо відсутності ( наявності) обставини для звільнення дітей від обовязку утримувати своїх батьків. Аналізуючи представлені сторонами докази суд дійшов висновку, що відповідачем та його представником не було представлено достатньо доказів того, що позивач не виконував належним чином своїх батьківських обовязків, бо судом було встановлено, що хоча аліменти позивач сплачував за рішенням суду, однак заборгованості по аліментам не мав. Судом було встановлено, що позивач не спілкувався з відповідачем після розірвання шлюбу та до теперішнього часу ( з пояснень сторін причиною не спілкування позивача з відповідачем були неприязні стосунки між колишнім подружжям батьками відповідача). Однак, враховуючи висновки суду про те, що позивач не є абсолютно непрацездатним та не потребує матеріальної допомоги, суд вважає за недоцільне приймати рішення щодо відсутності ( наявності) обставин для звільнення дітей від обовязку утримувати своїх батьків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 201,202,204,205 СК України та керуючись ст.ст. 10,11, 88,215-218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Гусарова В.В.