У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.,

суддів: Мацунич М.В., Готра Т.Ю.,

секретарі: Чучка Н.В.,

за участі: представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, ТОВ «Наш Добробут» про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації, виселення та зобов'язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та договору позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, ТОВ «Наш Добробут» про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації, виселення та зобов'язання до вчинення дій.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона у жовтні 2011 року набула право власності на житловий будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1, в якому проживає та зареєстрована сім'я ОСОБА_4, що складається з чотирьох осіб. Оскільки ці особи перешкоджають їй здійснювати права власності нерухомого майна, позивач просила задовольнити її вимоги.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 пред'явила зустрічний позов про визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що спірне будинковолодіння на час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 суттєво збільшилось у своїй вартості, тому є спільною сумісною власністю ще з 2007 року. 18 жовтня 2010 року вона за договором позики одержала від ОСОБА_7 410800 грн. до 18 квітня 2011 року. Цей договір нею укладено внаслідок обману, жодних грошей за ним вона фактично не одержувала. 17 жовтня 2011 року від її імені ОСОБА_7 продала належний їй будинок і земельну ділянку ОСОБА_2 Цей правочин є фіктивним та нікчемним, оскільки жодних повноважень ОСОБА_7 на відчуження будинку і земельної ділянки вона не давала.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2015 року первісний позов задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року, вказане рішення було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а у вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо земельної ділянки відмовлено з підстав зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

18 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд ухваленого рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченою п.1 ч.2 ст.361 ЦПК України, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року, вказане рішення було скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а у вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо земельної ділянки відмовлено з підстав зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рушення, суд апеляційної інстанції виходив із врахування рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі №308/7180/15-ц, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 був визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі №308/7180/15-ц було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.03.2017 року, та залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року.

При цьому ухвалою ВССУ від 29.03.17 року встановлено, що відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що будинок був особистою власністю ОСОБА_3, відтак вона була вправі розпоряджатися ним без згоди чоловіка.

У судовому засіданні представник заявника доводи заяви підтримав.

Заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши надані документи, перевіривши матеріали справи, колегія приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30.03.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовлено, а у вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо земельної ділянки відмовлено з підстав зазначених у мотивувальній частині даного рішення.

Мотивуючи вищевказане рішення, попередня судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, врахувуючи рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі №308/7180/15-ц, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 був визнаний об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4.

Однак, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі №308/7180/15-ц було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.03.2017 року, та залишено в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2015 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсною довіреності та визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

ВССУ у вищевказаній ухвалі констатував, що спірний будинок був особистою власністю ОСОБА_3, відтак вона була вправі розпоряджатися ним без згоди чоловіка, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, з врахуванням вищенаведених обставин, судова колегія приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду скасуванню.

А відтак, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, судова колегія приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у розмірі 8352 гривень, які складаються з судового збору у розмірі 352 гривень, та 8000 гривень витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 365,366 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 10.05.2016 року по справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, ТОВ «Наш Добробут» про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом зняття з реєстрації, виселення та зобов'язання до вчинення дій та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на боці відповідача ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та договору позики скасувати за нововиявленими обставинами.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 8352 гривень, які складаються з судового збору у розмірі 352 гривень, та 8000 гривень витрат на правову допомогу.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: