АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4178/17 Справа № 205/5456/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «ПриватБанк» на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.194-195).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів та неустойки в межах позовної давності в розмірі 12949,01 грн. та ухвалити у вказаній частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення процентів та неустойки в межах позовної давності в розмірі 12949,01 грн. Вирішити питання судових витрат (а.с.199-203).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит, шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок, який було відкрито відповідно договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, ОСОБА_5 повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.13).

Уточнивши свої позовні вимоги, позивач зазначив, що до позовної заяви помилково долучено анкету-заяву, яка стосується іншого договору укладеного з відповідачем.

05 листопада 2007 року відповідач підписала анкету-заяву та отримала картку за номером №4149**** **** 9169. Однак, як зазначає Позивач, анкета була втрачена, тому 19 квітня 2008 року Відповідач додатково підписала з банком анкету-заяву щодо отримання картки №4149 **** **** 9196, відповідно до якої встановлено розмір кредитного ліміту 4900,00 грн. (а.с.76-78).

Договір між позивачем та відповідачем становить підписана заява, «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві відповідача.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.92-138).

Зміни до кредитного договору, передбачені п. 3.2, п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг», в яких зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «ПриватБанк», при укладені договору кредитний ліміт станом на 05.11.2007 становив 1000 грн., 25.04.2008 відбулося збільшення кредитного ліміту до 4900 грн., 30.10.2009 - зменшено кредитний ліміт до 3000 грн., 21.08.2009 - збільшено кредитний ліміту до 5000 грн., 06.02.2010 збільшено кредитний ліміт до 7000 грн., 28.09.2010 збільшено кредитний ліміту до 9000 грн., 22.12.2010 зменшено кредитний ліміт до 8210 грн. (а.с.91).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання, за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором та відповідно до розмірів кредитного ліміту.

Відповідачка ОСОБА_5 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року становить 32917,66 грн., а саме: заборгованість за кредитом 8208 грн. 71 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 17163 грн. 93 коп.; заборгованість за пенею та комісією 5501 грн. 32 коп.; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) 1543 грн. 70 коп. (а.с.79-90).

У судовому засіданні, в суді першої інстанції встановлено, що кредитна картка була надана відповідачці 05.11.2007 року, строком дії картки до вересня 2011 року.

Згідно розрахунку Банку останній платіж на погашення кредиту відповідачкою було здійснено 06 листопада 2010 року (а.с.86), а до суду із позовом до ОСОБА_5 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 15 липня 2016 року, тобто через п'ять років і 8 місяців.

Позивачем ОСОБА_5 заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин (а.с.150-154).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом від 6.03.2010 року № СП-2010-256 картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній (а.с.126).

Відповідно до Зазначених умов строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов і правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років (а.с.118).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилаючись на ст.253, 256, 267, 258, 259 ЦК України, виходив з пропуску Банком строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, але вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У даному випадку, матеріалами справи та наданими позивачем доказами підтверджується наявність заборгованості відповідачки перед банком. Розмір заборгованості відповідачкою не спростовано та не оспорюється. Тобто позовні вимоги є обґрунтованими, а тому наявні всі підстави для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову саме з цих підстав.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що у звязку з тим, що останній платіж здійснено 06 листопада 2010 року, а при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стало відомо про порушення його права, у звязку з чим починається дія трирічного строку для звернення банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів.

Також, у зв'язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у вересні 2011 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів; а позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період.

Таким чином, строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором сплинув 06 листопада 2010 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише у липні 2016 року, тобто, з пропуском встановленого законом строку.

Відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції матеріального чи процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. Тому, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: