У Х В А Л А

22 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М.,Гуменюка В.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа - ОСОБА_14, про встановлення нікчемності правочинів,

встановила:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 серпня - 02 вересня 2013 року позов задоволено частково. Встановлено, що договір купівлі-продажу 22/100 частки мансардного поверху житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений 04 березня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., зареєстрований за № 425; договір купівлі-продажу 28/100 частки мансардного поверху житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідчений 04 березня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О., зареєстрований за № 429; договір купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, посвідчений 31 липня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., зареєстрований за № 3367; договір купівлі-продажу 25/100 частин мансардного поверху житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_11, посвідчений 03 серпня 2010 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І., зареєстрований за № 3416, є нікчемними.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 03 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції у частині солідарного стягнення судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 по 76 грн. 46 коп. судового збору на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_7 задоволено частково, рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та залишити в силі рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме: статті 228 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, виходив із того, що договори купівлі-продажу є самостійними цивільно-правовими договорами, зміст яких полягає в передачі продавцем майна покупцеві зі сплатою останнім певної грошової суми. Предметом цих договорів є нежитлові приміщення, які перебували у власності продавця на момент укладення договору. Суд установив, що ці договори укладено за наявності умислу щодо настання протиправних наслідків лише з боку однієї зі сторін - продавця, покупець за договором є добросовісним набувачем. Таким чином, спірні правовідносини не посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямовані на порушення публічного порядку, а відтак не є такими, що порушують публічний порядок. Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих спірних правовідносин.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 19 квітня 2017 року суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, виходив із того, що визнаючи оспорювані правочини недійсними, суди взагалі не встановили, чи мали учасники правочину намір створити правові наслідки настання правочину з огляду на те, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Ухвалюючи рішення, суд не визначився і не мотивував наявність чи відсутність підстав для визнання правочину недійсним із підстав, передбачених статтею 228 ЦК України;

- від 15 травня 2017 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, оскільки позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року суд виходив із того, що відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального та процесуального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не може вважатись прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, третя особа - ОСОБА_14, про встановлення нікчемності правочинів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко