Провадження № 2/638/4961/17
06.12.2017р. Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Подус Г.С.,
при секретарі - Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки,-
В жовтні 2017року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з цивільним позовом до ОСОБА_2 в якому після уточнення позовних вимог, просить: - в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 2 червня 2010р. стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред'явлення позову складає 3 209 446 гривень,(три мільйони двісті дев'ять тисячі чотириста сорок шість гривен).
В рахунок погашення боргу за договором позики від 2 червня 2010р. в сумі еквівалентній 119 250 доларів США, просить звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 35,6 кв.м., яка розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку, - із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ОСОБА_1 всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.
Вжити заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_3 У відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), вона прийняла спадщину, інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає.
В липні 2017року, в процесі підготовки до продажу спільної з чоловіком квартири АДРЕСА_2, яку позивачка отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка, вона випадково знайшла оригінали договору позики, договору іпотеки, які свідчать, що 2 червня 2010р. відповідачка ОСОБА_2 позичила у чоловіка позивачки, - ОСОБА_3 за договором позики сто тисяч доларів США з зобов'язанням повернути борг до 2 червня 2011року.
В забезпечення повернення боргу, 2 червня 2010р. було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 передала в іпотеку належну їй квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з умовами п. п. 2.4.4., 2.4.5. іпотечного договору Іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки при невиконанні іпотекодавцем обов`язку із повернення позики до 2 червня 2011року.
З огляду на викладене, у зв`язку із порушенням відповідачем договірних зобов`язань, не повернення боргу, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.
Справа призначалась до розгляду неодноразово, на 13.10.2017 року, 27.10.2017 року, 09.11.2017 року, 20.11.2017 року, 06.12.2017 року однак судові засідання не відбувалися з причин неявки представника відповідача та відповідача.
До судового засідання призначеного на 6 грудня 2017 року сторони та представники сторін не з'явились.
До суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та її представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь яких заперечень на позовну заяву не надали. Відповідач подала заяву про відкладення розгляду справи, чергову зміну свого представника.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер чоловік позивачки, - ОСОБА_3, що підтверджується нотаріально посвідченою копією свідоцтва про смерть.
Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
З відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчої М.Г. на запит суду, щодо відкриття спадкової справи та спадкоємців, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 1946 року народження померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_1 у відповідності до вимог ЦК України прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3, інших спадкоємців які б прийняли спадщину немає.
Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З доданих до позовної зави копій договору позики, договору іпотеки від 2 червня 2010р., копії розписки ОСОБА_2 про отримання коштів за договором позики, витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек, витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлено наступні обставини.
Відповідно до умов договору позики від 2 червня 2010р., ОСОБА_3, - Позикодавець передав у власність Позичальника, а Позичальник прийняв грошові кошти еквівалент 100 000 доларів США з зобов'язанням повернути борг до 2 червня 2011року.
Відповідно до п.п. 5-7 умов даного договору, документом, що підтверджує заборгованість позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання буде вважатись розписка Позичальника, котра знаходиться у Позикодавця. Якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу Позикодавця три проценти річних від простроченої суми.
Крім того, як засіб забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором позики, 2 червня 2010року між ОСОБА_2, (Іпотекодавцем) та ОСОБА_3 (Іпотекодержателем) укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчою М.Г. за реєстровим №2539.
Відповідно до умов даного договору Іпотекодавець віддав, а Іпотекодержатель прийняв під заставу - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 35,6 кв. м., яка розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку. Також умовами вказаного договору (п.4.7.1) передбачено право та можливість на звернення стягнення на предмет іпотеки при порушенні Іпотекодавцем обов'язку з повернення позики до 2 червня 2011 року, шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порядок підтвердження виконання зобов'язання визначено ст. 545 ЦК України.
Доказами виконання зобов'язання можуть бути розписка кредитора про повернення боргу, наявність боргового документа у боржника. На час звернення позивача до суду відповідач ОСОБА_2, борг не повернула, що підтверджується наявністю боргового документу, - розписки у позивача.
Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст.1050 ЦК України.
Згідно вказаної правової норми у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.
За встановлених обставин суд погоджується з розрахунком суми боргу наведеним позивачем в заяві про збільшення розміру позовних вимог в частині суми боргу.
Матеріали справи свідчать, що відповідачка ОСОБА_2 не повернула позивачці, як спадкоємиці ОСОБА_3, грошові кошти, які позичила у чоловіка позивачки, - ОСОБА_3 за договором позики від, 2 червня 2010року в сумі сто тисяч доларів США, з терміном повернення до 2 червня 2011року. Час прострочення складає 6 років 5 місяців.
На підставі зазначеної норми позивачем нараховані 3% річних, що за період з 2 червня 2011року по 02 листопада 2017 року, складає 19 тисяч 250 доларів США.
Отже сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від, 2 червня 2010року з урахуванням 3% річних, складає 119 тисяч 250 доларів США.
Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов'язання» розділу І книги п'ятої «Зобов'язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).
Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.
Та обставина, що ОСОБА_1 надавала згоду подружжя на передачу грошових коштів в позику та отримання в іпотеку квартири не може бути свідченням пропуску нею строків позовної давності.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, раптова смерть чоловіка ОСОБА_3 через два місяці після укладання договору позики, не обізнаність позивачки щодо умов договору, оскільки вона не була стороною зазначених договорів, та не мала обов'язку і можливості відстежувати процес виконання сторонами договору, свідчать, що позивачка не мала об'єктивної можливості довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, раніше ніж знайшла договір позики, розписку, іпотечний договір у червні 2017року.
За встановлених обставин, суд вважає що строк позовної давності не пропущено.
Оскільки відповідачем обов'язок щодо повернення коштів не виконано, у встановлений термін суму боргу не повернуто, вимоги позивача щодо стягнення суми боргу з урахуванням трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з відповідача є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Позивач, як іпотекодержатель має право на підставі частин 2 і 3 ст. 16 ЦК України, статей 36,37 Закону України «Про іпотеку»захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.
З матеріалів справи встановлено, що боржником вимоги договору позики не виконуються, в зв'язку з чим виникла заборгованість.
Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" також передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.
При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.
Такі повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, п.4.7.1. договору іпотеки.
Відповідно до роз'яснень п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Відповідно п.1.2 договору іпотеки вартість іпотеки за згодою сторін становить 800 000грн.(вісімсот тисяч)
Позивач просить про наступний спосіб задоволення його вимог - шляхом надання права ОСОБА_1 права на продаж предмету іпотеки будь-якій третій особі із переданням в управління ОСОБА_1 предмету іпотеки на період його реалізації.
Зазначені вимого відповідають встановленим обставинам справи та діючому законодавству та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню наступні вимоги позивача, - заборгованість за договором позики від 2 червня 2010р. у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3% річних у сумі 19 тисяч 250 доларів США, всього в сумі еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред'явлення позову складає 3 209 446 гривень,(три мільйони двісті дев'ять тисячі чотириста сорок шість гривен Початкова ціна реалізації предмету іпотеки має становити 800 000грн.(вісімсот тисяч)
Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.
Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.
Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року,та від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 який відповідно до статті 3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 2 червня 2010р. у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3% річних у сумі 19 тисяч 250 доларів США, всього в сумі еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред'явлення позову складає 3 209 446 гривень,(три мільйони двісті дев'ять тисяч чотириста сорок шість гривен).
В рахунок погашення заборгованості, за договором позики від 2 червня 2010р. у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3% річних у сумі 19 тисяч 250 доларів США, всього в сумі еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред'явлення позову складає 3 209 446 гривень,(три мільйони двісті дев'ять тисячі чотириста сорок шість гривен), звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м., яка розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку, - із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ОСОБА_1 всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки;
Вжити заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління ОСОБА_1 на період до його реалізації.
Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за 800 000 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь держави судовий збір в розмірі 7000грн.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1320грн.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя