Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/167/17-ц
Провадження № 2/499/167/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"18" квітня 2017 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Погорєлова І.В., при секретарі судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: відділ ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить звільнити з під арешту житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Одеська області, Іванівський район, село Бузинове, вул. 8-го Березня 1а, належний йому.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що виконавче провадження відносно якого був накладений арешт на будинок було закрите, а рішення суду виконане в повному обсязі, однак арешт знятий з будинку не був. Також позивач посилається на ту обставину, що вищевказаний будинок був предметом договору застави, однак борг погашений був в повному обсязі, заборгованості перед банком позивач не має.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, проте надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Просила розглядати справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, тому суд вважає його неявку з неповажних причин.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань до суду не надавав, тому суд визнає його неявку з неповажних причин.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ухвали Іванівського місцевого суду Одеської області від 21 травня 2003 року в рахунок забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було накладено арешт на майно, яке знаходиться за адресою с. Бузинове, Іванівського району Одеської області по вул.. 8-го Березня 1а, що підтверджується копією ухвали.

Відповідно до рішення Іванівського місцевого суду Одеської області від 05 серпня 2003 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13936 гривень 00 коп. та стягнуто з ОСОБА_1 державне мито в дохід держави в розмірі 139 гривень 38 коп.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 травня 2003 року, було відкрито виконавче провадження за ухвалою суду від 21.05.2003 року по накладенню арешту на майно ОСОБА_1

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на будинок, який розташований за адресою с. Бузинове Іванівського району Одеської області по вул. 8-го Березня 1 «а», власником якого є ОСОБА_1, було накладено арешт відповідно до постанови АА 288601 04.06.2003 року Іванівським відділом Державної виконавчої служби та відповідно до вироку (ухвали) суду від 21.05.2003 року судом Іванівського району Одеської області та була накладена заборона на відчуження відповідно до договору застави від 03.09.2002 року Березівською районною нотаріальною конторою.

Судом також була досліджена копія договору застави від 03.09.2002 року, який було укладено між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в рахунок забезпечення належного виконання кредитного договору від 03.09.2002 року №9716/L, відповідно до якого житловий будинок за адресою вул. 8-го Березня 1а в с. Бузинове Іванівського району Одеської області є предметом застави по вказаному договору.

Відповідно до відповіді відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, виконавче провадження щодо ОСОБА_1 можливо було знищено ще до утворення в 2013 році відділу ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно п. 5 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, термін зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить три роки, вищезазначені виконавчі провадження знищені, у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Позивач у свої позовній заяві посилається на той факт, що виконавче провадження по стягнення боргу з нього на користь ОСОБА_2 було закрито, у звязку з повним виконанням рішення суду від 05.08.2003 року, що підтверджується копією постанови, однак до матеріалів справи позивачем була долучена лише постанова про закриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 суми державного мита на користь держави, однак постанови про закриття виконавчого провадження щодо стягнення основної суми борги чи будь-яких інших доказів того, що рішення суду від 05.08.2003 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу виконане, суду надано не було.

Щодо накладення заборони на відчуження спірного будинку відповідно до договору застави від 03.09.2002 року, то позивачем до суду було надано довідку про те, що станом на 02.06.2015 рік ОСОБА_1 не містить заборгованості перед ПАТ КБ «ПравтБанк», однак суд в якості належного доказу її не приймає, оскільки оригіналу вказаної довідки суду надано не було.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме не додано будь-яких документів, підтверджуючих виконання боржником рішення суду та договору застави.

Порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 15 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження.

В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про виконання рішення суду, на підставі якого було накладено арешт на майно позивача та виконання зобовязань за договором застави від 03.09.2002 року.

На теперішній час відсутні підстави для зняття арешту з майна, передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 15 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у зв'язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Виходячи вищевикладене та керуючись ст. ст. 317, 319, ЦК України,ст. ст. 3, 10, 27-30, 61, ЦПК України суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: відділ ДВС Роздільнянського МРУЮ в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3