Справа № 308/649/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 квітня 2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовом Державного підприємства Дослідне господарство агрофірма Еліта Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків заподіяних кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 підприємство Дослідне господарство агрофірма Еліта Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням в сумі 28 232,44 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області було відкрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України , тобто привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, а саме привласнення автомобіля КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ, яке було ввірено ОСОБА_1 Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2015 року звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України у звязку із закінченням строків давності , а кримінальне провадження закрито, цивільний позов Державного підприємства Дослідне господарство агрофірма Еліта Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 залишено без розгляду. Позивач зазначає, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2015 року встановлено вину ОСОБА_1 у тому, що останній після звільнення з роботи ДП ДГ Агрофірми Еліта не повернув автомобіль КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ на підприємство. Згідно довідки Закарпатської торгово-проміслової палати України від 27.08.2014 року № 15.03-11/391 вартість автомобіля марки КАМАЗ 55111 1989 року випуску складає щонайменше 35 000,00 грн. Оскільки ОСОБА_1 сплатив у касу підприємства балансову вартість автомобіля в сумі 6767,56 грн., чим частково відшкодував підприємству завдані матеріальні збитки, просить суд ухвалити рішення , яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму збитків заподіяних кримінальним правопорушенням в розмірі 28 232,44 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

В наступне судове засідання після оголошеної перерви в судовому розгляді представник позивача не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що за ОСОБА_1, який працював на посаді водія агрофірми Еліта був закріплений автомобіль марки КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ, який згідно акту передачі був переданий під особисте зобовязання ОСОБА_1 Проте, після звільнення з роботи ОСОБА_1 продовжував утримувати ввірений йому автомобіль, таким чином заволодівши ним, чим спричинив ДП ДГ Агрофірми Еліта матеріальних збитків на суму 6767,56 грн., якою є залишкова балансова вартість автомобіля марки КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ станом на 01.01.2002 року, згідно довідки директора ДП ДГ Агрофірми Еліта № 100 від 10.07.2014р. , вказані обставини стверджуються даними викладеними в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2015 року , що встановлені судом під час розгляду кримінального провадження № 308/12522/14-к ( а.с.3)

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2015 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України у звязку із закінченням строків давності , а кримінальне провадження закрито, цивільний позов Державного підприємства Дослідне господарство агрофірма Еліта Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 залишено без розгляду та роз'яснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. ( а.с.3)

Як вбачається, з ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.03.2015 року ОСОБА_1 свою вину за предявленим йому обвинуваченням за ч.1 ст.191 КК України визнав повністю.

Як стверджено позивачем , відповідач ОСОБА_1 відшкодував підприємству суму в розмірі 6767,56 грн., яка є залишковою балансовою вартістю автомобіля марки КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір .

Відсутність складу злочину , наприклад в разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності .

В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 р. відмічено, що інститут звільнення від кримінальної відповідальності не здійснює декриміналізацію діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено. Відтак, звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинною. А визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими.

Судом достовірно встановлено, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв'язку із заподіяною позивачу матеріальною шкодою.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з належних та допустимих доказів наданих позивачем на підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Так, позивачем на підтвердження розміру заподіяної шкоди надано суду фотокопію довідки Закарпатської торгово-проміслової палати України від 27.08.2014 року № 15.03-11/391 згідно якої ринкова вартість автомобіля марки КАМАЗ 55111 1989 року випуску , потужністю двигуна 210 к.с. станом на серпень 2014 року на ринку України складає у межах 35000-75000 грн., в залежності від технічного стану, регіону України, умов продажу (а.с.4)

Аналізуючи зазначений доказ наданий позивачем на підтвердження завданих відповідачем матеріальних збитків в сумі 35 000,00 грн. , що складають ринкову вартість автомобіля марки КАМАЗ 55111 1989 року випуску ,суд приходить до висновку що долучена до справи довідка не є належним та допустимим доказом завдання позивачу матеріальної шкоди в сумі 35 000, 00 гривень.

Слід зазначити, що з ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2015 року якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України вбачається, що внаслідок привласнення чужого майна ОСОБА_1 чим спричинив ДП ДГ Агрофірми Еліта матеріальних збитків на суму 6767,56 грн., якою є залишкова балансова вартість автомобіля марки КАМАЗ 55111, державний номерний знак 92-97 ЗАМ станом на 01.01.2002 року, згідно довідки директора ДП ДГ Агрофірми Еліта № 100 від 10.07.2014р.

Як стверджено представником позивача в судовому засіданні, ОСОБА_1 відшкодував ДП ДГ Агрофірми Еліта шкоду в сумі 6767,56 грн.

З огляду на викладене , враховуючи те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів спричинення відповідачем по справі ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 35 000,00 грн. суд приходить до переконання, що , позовні вимоги в цій частині не доведені позивачем.

Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані позивачем на підтвердження позовних вимог ,суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , зважаючи на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведені ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, а тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.16, 1166 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові Державного підприємства Дослідне господарство агрофірма Еліта Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків заподіяних кримінальним правопорушенням - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.04.2017 року із урахуванням вихідних днів.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3