Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно договору позики від 06 травня 2011 року посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., зареєстровано 06 травня 2011 року в реєстрі за № 987, ОСОБА_4 06 травня 2011 року позичила у ОСОБА_3 валютні цінності - 40 000 доларів США, що на день укладення договору позики було еквівалентно 320 000 грн, які зобов'язалася повернути в натурі не пізніше 06 травня 2014 року.

У визначений у договорі позики термін, а саме до 06 травня 2014 року ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором позики від 06 травня 2011 року не виконала - позичені валютні цінності, у сумі 40 000 доларів США, не повернула без зазначення причини.

На її неодноразові звернення до ОСОБА_6 від зустрічі ухиляється та не відповідає.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 955 382 грн 24 коп. відповідно до договору позики від 06 травня 2011 року. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із обґрунтованості позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами 06 травня 2011 року укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 валютні цінності у вигляді в натурі на сумі 320 000 грн, що за домовленістю сторін еквівалентно на день укладення договору 40 000 доларів США.

ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання повернути валютні цінності у вигляді в натурі та на суму еквівалентну 40 000 доларів США не пізніше 06 травня 2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що суду надані фотокопії договору позики та документів, на підставі яких він посвідчувався, фотокопія виписки із реєстру для реєстрації нотаріальних дій №987 від 06 травня 2011 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу. Вказані документи належним чином завірені та скріплені мокрою печаткою, надані Харківським обласним державним нотаріальним архівом 07 липня 2016 року за вих. № 1820/01-21 (а. с. 86-94).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у, такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до договору позики від 06 травня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А., ОСОБА_4 має повернути ОСОБА_3 валютні цінності 40 000 доларів США, що за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют - 2388,4656 за 100 доларів США відповідно до службового розпорядження НБУ від 30 листопада 2015 року, складає 955 382,24 грн 24 коп.

Докази та обставини, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої та апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова