Провадження № 2/161/108/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гриня О.М.

при секретарі Муригіній А.І.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, додаткових витрат на утримання дитини-інваліда та аліментів на своє утримання.

Свій позов обґрунтовує тим, що 02 червня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №438. В шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом 2-ї групи. Зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин між ними відповідач матеріально їй та дітям інколи допомагає мізерними сумами, участі у вихованні дітей не приймає, самотужки утримувати дітей вона не має можливості. Вказує, що відповідач часто змінює вид та сфери діяльності, що свідчить про його непостійних та нерегулярний дохід, який в значній мірі становить доходи з неофіційних джерел. Крім того, зазначає, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, соціальної допомоги, яку вона отримує, не вистачає для належного, необхідного та достатнього рівня забезпечення дітей усім необхідним. Малолітній ОСОБА_4 є інвалідом дитинства з клініко-функціональним діагнозом стійкий правобічних геміпарез з порушенням функцій ходи, внаслідок геморагії в області лівої середньо-мозкової артерії. Дитина потребує курси масажу, лікувальну фізкультуру, гідрокінезотерапію, плавання. Вважає, що додаткові витрати на лікування дитини-інваліда мають фінансуватись відповідачем постійно. Оскільки її син, ОСОБА_4, є інвалідом та не може обходитися без постійного стороннього догляду, а вона здійснює такий догляд за ним, то вважає, що вона також має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання.

З огляду на наведене, просить стягнути з відповідача в свою користь: аліменти утримання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2000 тисяч гривень щомісячно з дня предявлення позову до суду та до досягнення ним повноліття; аліменти утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 2000 тисяч гривень щомісячно з дня предявлення позову до суду та до досягнення ним повноліття; додаткові витрати на утримання дитини-інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 3000 гривень з дня предявлення позову до суду та до досягнення ним повноліття; аліменти на її утримання в розмірі 2000 гривень, починаючи з дня предявлення позову до суду за весь період проживання з дитиною-інвалідом, а також допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, судові витрати стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримала з підстав в ньому зазначених, просила позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що він ніде не працює, доходу не отримує, однак не відмовляється сплачувати аліменти на утримання своїх дітей та брати участь у додаткових витратах на лікування молодшого сина, який є інвалідом, готовий сплачувати в загальній сумі 3500 грн. Зазначив, що він і раніше постійно надавав кошти на дітей, в тому числі й оплачував санаторно-курортне лікування сина ОСОБА_5 в м. Трускавець. Щодо стягнення з нього аліментів на отримання позивачки заперечив, зазначивши, що не має такої можливості.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами розірвано (а.с.40).

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про народження (а.с.9,10).

Поясненнями сторін та матеріалами справи встановлено, що сторони разом не проживають, діти проживають разом з матірю.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України).

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дітей, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідач працездатний, не працює, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має.

Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доходи отримує нерегулярно, суд вважає, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що діти проживають з позивачкою, яка здійснює догляд за ними, стан здоров'я дітей, засади розумності та справедливості, матеріальний стан відповідача, який на даний час не працює, а також його часткове визнання позову, та визначає аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з моменту подачі позову до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Щодо стягнення додаткових витрат слід зазначити наступне.

Згідно довідки КЗ «Луцька міська дитяча поліклініка» №18/677 від 24 жовтня 2016 року дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, спостерігається в закладі в лікарів-спеціалістів з приводу стійкого правобічного геміпарезу по шкалі GMFCS ІІІ рівень по шкалі МАСS ІІІ рівень з нейротрофічними змінами внаслідок перенесеної геиорагії у басейні лівої СМА. Дитина визнана інвалідом дитинства підгрупи А. Постійно лікується амбулаторно та стаціонарно. Рекомендовано ЛФК постійно, послаблюючий масаж на праві кінцівки №10, плавання в басейні, Цереброкурин 2,0 в/м №10, курси відновного лікування у Міжнародній клініці відновного лікування м. Трускавець (а.с.13).

Згідно з вимогами ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У позовній заяві позивачка не вказує, в якому розмірі вона щомісячно несе витрати на лікування та догляд дитини-інваліда ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак просить стягувати з відповідача 3000 гривень додаткових витрат на дитину щомісячно на постійній основі до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину підлягають задоволенню частково, оскільки підтвердження понесення додаткових витрат на утримання дитини на суму вказану в позовній заяві позивачем не надано належних доказів, а тому, суд, враховуючи діагноз дитини, необхідність проходження курсів масажу, лікувальної фізкультури, медикаментозного та санаторно-курортного лікування, приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають додаткові витрати у розмірі 1500 грн. щомісячно.

Також, позивачка, посилаючись на те, що внаслідок наявного захворювання сина, який не може обходитися без стороннього догляду, просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у зв'язку із проживанням із дитиною-інвалідом у розмірі 2000 грн.

Статтею 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Частиною 2 ст. 88 СК України визначено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Таким чином, норма ст. 88 СК України визначальною підставою для стягнення коштів на утримання того з батьків, з ким проживає дитина-інвалід, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, встановлює умову, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідач в цій частини позову заперечував, вказавши, що зараз не має матеріальної можливості надавати кошти на утримання матері дитини-інваліда.

В ході судового розгляду справи документально підтверджено, що відповідач зареєстрований як приватний підприємець, однак жодного доходу від своєї підприємницької діяльності не отримує, а тому встановити джерела та розміри його доходів не являється можливим. З наведеного слідує, що позивачем не доведено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання, а тому, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.3, 10, 57-61, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218, 222, п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, на підставі ст.75-91, 180-191СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1 ЕГ № 165782), сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії 1 ЕГ № 220481), в твердій грошовій сумі в загальному розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок), починаючи з 22 листопада 2016 року та до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1 ЕГ № 165782), повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини-інваліда сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії 1 ЕГ № 220481) в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (одна тисяча пятсот гривень нуль копійок) щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять копійок).

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.