АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/1778/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М.
Провадження № 22-ц/789/845/17 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Хома М. В., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін позивача ОСОБА_2 його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів в сумі 3300 доларів США заборгованості за договорами про надання представницьких послуг від 01 вересня 2015 року та 02 листопада 2015 року, 577,24 доларів США процентів за користування чужими грошовими коштами та 78,71 доларів США- 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а всього на загальну суму 3955,95 доларів США у гривнях згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день ухвалення рішення у справі ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся із вищевказаним позовом до ОСОБА_5

В обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначив, що 01 вересня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір про надання представницьких послуг (договір № 1). В подальшому відповідач відмовився оплатити надані позивачем послуги згідно умов договору 1 та 2, тому 04 квітня 2016 року він надіслав лист ОСОБА_6 про розірвання договору в односторонньому порядку та вимагав погасити заборгованість перед ним за зобов»язанням відповідно до умов договору шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позивача. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання та продовжує користуватись його грошима. А тому просив суд стягнути з відповідача 3300 доларів США заборгованості за надані послуги, 577, 24 долари США проценти за користування чужими грошовими коштами, 78, 71 долар США 3% річних у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, а всього на загальну суму 3955, 95 доларів США .

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, грошові кошти в сумі 300 (триста) доларів США заборгованість за договорами про надання представницьких послуг від 01 вересня 2015 року та 02 листопада 2015 року, 52,47 доларів США процентів та 7, 15 доларів США 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а всього на загальну суму 359 доларів США 62 центи, яка підлягає сплаті у гривнях згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Судові витрати покладено на сторін в межах ними понесених.

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення суду змінити, задовольнивши позов в повному обсязі та стягнути понесені судові витрати.

Зокрема вказує, що суд не взяв до уваги розписку від 30 грудня 2015 року, в якій відповідач визнає наявний у нього перед позивачем борг у сумі 2300 доларів США.

Окрім того, зазначає, що судом залишено поза увагою вимоги, щодо стягнення витрат на правову допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача у розмірі 3300 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з підстав викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судове засідання не з'явилися, однак повідомлені про розгляд справи належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконане зобов'язання перед позивачем, сума якого складає 300 доларів США, про що свідчить розписка від 30 грудня 2015 року. При цьому суд зазначав, що 2300 доларів США, які просить стягнути позивач є недоведеними, а тому стягненню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване судове рішення даним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено та не заперечується сторонами, що 01 вересня 015 ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 уклали договір про надання представницьких послуг. Відповідно до пункту 1.1. Договору 1 позивач ОСОБА_2 зобов'язався за рахунок відповідача ОСОБА_5 та за завданням останнього, надати згідно умовами Договору 1 комплекс консультаційно організаційних послуг, ОСОБА_5 зобов'язався прийняти вказані послуги та заплатити ОСОБА_2, за них згідно умов Договору 1.

Однак, суд першої інстанції, при вирішення справи не взяв до уваги, що відповідно до пунктів 3.1., 3.2. Договору 1 вартість послуг визначається за домовленістю сторін, а саме, в сумі 72 000 грн., що еквівалентно 1000 доларів США, яку відповідач ОСОБА_5 сплачує позивачу ОСОБА_2 шляхом переказу на банківський рахунок останнього, помісячно.

02 листопада 2015 року у зв'язку із арифметичною помилкою в пункті 3.1. Договору 1, а саме невідповідності сумі виплати оплати зазначеною в гривнях еквівалентній в доларах, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 виправили помилку уклавши новий Договір про надання представницьких послуг . Згідно пункту 3.1. даного Договору , вартість послуг позивача ОСОБА_2 становить суму, що визначається домовленістю сторін, а саме 27 000 грн., що на день укладання договору становила 1000 доларів США помісячно.

07 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_5 в підтвердження необхідності представницьких функцій видав на ім'я позивача ОСОБА_2 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстровану в реєстрі за №606.

З0 грудня 2015 року, після виконання зобов'язань позивачем ОСОБА_2., відповідно до умов вищезазначених Договорів , відповідач ОСОБА_5 передав, а позивач ОСОБА_2 1.1, отримав 17 500 гривень, що на той час еквівалентно 700 доларам США - сума часткової оплати за надання позивачем послуг, а також 2500 гривень в рахунок відшкодування позивачу витрат на паливо, які останній поніс під час виконання своїх зобов'язань, про що свідчить розписка від 30 грудня 2015, складеною власноручно відповідачем.

Згідно змісту зазначеної розписки від 30 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_5 визнав наявний у нього перед позивачем ОСОБА_2 борг в сумі 2 300 доларів США.

Отже судом першої інстанції вірно встановлені норми застосування матеріального права, проте не врахувано того, що оскільки вищевказані договори про надання представницьких послуг передбачають саме сплату 1000 доларів США щомісячно, шляхом банківського переказу, то у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість, яку він і вказав у розписці в сумі 2300 доларів США (а.с.14).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, змістом якого становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог пунктів 1, 2, 4 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У частині 3 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Виходячи з норми статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 Цивільного кодексу України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, а саме на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Разом з тим, згідно із статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Оскільки відповідач відмовився оплатити надані послуги згідно умов договору 1 та 2, 04 квітня 2016 року позивач ОСОБА_2 надіслав лист відповідачу про розірвання договору в односторонньому порядку та вимагав погасити заборгованість перед ним за зобов'язанням відповідно до умов договору шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позивача, що підтверджується квитанцією про відправку рекомендованого листа на ім'я ОСОБА_5 від 04 квітня 2016 року за № 470, однак, відповідач грошові кошти не сплатив.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не виконане зобов'язання перед позивачем, його борг становить 2300 доларів США, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід зміни, задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_5, шляхом стягнення заборгованості з ОСОБА_2 2300 доларів США заборгованість за надання представницьких послуг, відповідно проценти становлять 402,30 доларів США (2300*0,22:365*1 = 1,38 додаємо 2300*0,22:366*290=400,92 разом дорівнює 402 доларів 30 центів), 3% річних 54,85 доларів США (2300*0,03:365*1=0,18 додаємо 2300*0,03:366*290= 54,67, разом дорівнює 54 доларів 85 центів).

Окрім того, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу.

Згідно із ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Враховуючи, що мінімальна заробітна плата на час виникнення правовідносин становила 1450 грн., граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину, то вартість витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги за 1 годину буде становити 580 грн.

Колегія суддів погоджується, що на надання правової допомоги позивачу, адвокатом ОСОБА_4 могло бути затрачено три години, що включає в себе надання юридичної консультації, написання позовної заяви, участі в судовому засіданні, а тому з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1740 грн.00 коп. витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 травня 2017 року змінити стягнувши з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2300 доларів США заборгованість за договором про надання представницьких послуг, процентів - 402,30 доларів США, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання54,85 доларів США, а всього на загальну суму 2757,15 доларів США, яка підлягає сплаті у гривнях згідно офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на день платежу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 1740 грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8