Справа № 143/1269/17 Провадження № 22-ц/772/3010/2017Головуючий в суді першої інстанції Бойко А. В.
Категорія 19Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «ОСОБА_12», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ОСОБА_12» на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області про забезпечення позову від 27 вересня 2017 року,

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «ОСОБА_12», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Посилається на те, 01 листопада 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки за яким відповідач гарантує та поручається за виконання третьою особою договору позики укладеного нею з позивачем 01.11.2015 року і бере на себе зобов'язання повернути суму позики після спливу кінцевого строку повернення позики, а саме після 01.11.2016 року в розмірі 290 000 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики (за комерційним курсом 24 грн. 40 коп. за 1 дол. США), 7 076 000 гривень 00 коп.

Крім того, відповідно до п. 2 договору поруки відповідач також взяв на себе зобов'язання у разі невиконання третьою особою зазначеного договору позики, відшкодувати позивачу шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов'язання, а також сплатити позивачу неустойку, пеню за порушення основного зобов'язання третьою особою.

Оскільки третя особа не виконала п. 3 укладеного 01 листопада 2015 року договору позики, а саме не повернула до 01 листопада 2016 року отриману нею позику в сумі 290 000 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики 7 076 000 гривень 00 коп., тому у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання основного зобов'язання за третю особу за даним договором позики, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Також позивачем ОСОБА_2 була подана до суду заява про забезпечення позову у якій він просить накласти арешт на цілісний майновий комплекс ФГ «ОСОБА_12» (, що зареєстроване за адресою АДРЕСА_1), у вигляді заборони на його відчуження ОСОБА_4 п/н НОМЕР_1 (відповідач 2), який є його власником. Заборонити державним реєстраторам та нотаріусам (на яких покладено функцію державного реєстратора) вчинення будь-яких дій, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав (права власності чи інших речових прав) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Заборонити усім суб'єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо ФГ «ОСОБА_12», що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року задоволено клопотання представника позивача. Замінено процесуальний статус ОСОБА_4 у даній справі, який зазначений як третя особа та залучено його до участі у справі як співвідповідача.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 вересня 2017 року забезпечено позов ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. НОМЕР_2, до Фермерського господарства «ОСОБА_12», що розташоване за адресою АДРЕСА_1, код. 36244177, ОСОБА_5, жителя АДРЕСА_2, іпн. НОМЕР_1) про стягнення заборгованості.

Накладено арешт на цілісний майновий комплекс ФГ «ОСОБА_12» (, що зареєстроване за адресою АДРЕСА_1), у вигляді заборони на його відчуження ОСОБА_4 п/н НОМЕР_1 (відповідач 2), який є його власником;

Заборонено державним реєстраторам та нотаріусам (на яких покладено функцію державного реєстратора) вчинення будь-яких дій, пов'язаних із державною реєстрацією речових прав (права власності чи інших речових прав) на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

Заборонено усім суб'єктам державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо ФГ «ОСОБА_12», що зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1.

Копію ухвали для виконання направлено до Погребищенського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, державному нотаріусу Погребищенської державної нотаріальної контори, сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Погребищенської міської ради, сектору надання адміністративних послуг Погребищенської РДА.

В апеляційній скарзі відповідач Фермерське господарство «ОСОБА_12» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

У судовому засіданні в суду апеляційної інстанції представник відповідача Фермерського господарства «ОСОБА_12» - ОСОБА_7 апеляційну скаргу повністю підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просив ухвалу залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції задовольнив заяву позивача ОСОБА_2 та виходив з того, що відповідно до позовної заяви та поданих документів борг ФГ «ОСОБА_12», ОСОБА_4 перед позивачем складає 290000 доларів США, що еквівалентно на день укладання договору позики 7 076000 грн., проте, відповідачі до теперішнього часу ухиляються від виконання грошового зобов'язання, що свідчить про можливість їх ухилення від виконання рішення суду в разі повного чи часткового задоволення вимог позивача. Таким чином, у суду є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, а тому суд дійшов висновку про необхідність забезпечення даного позову.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки встановлено, що судом першої інстанції дану ухвалу постановлено з додержанням вимог закону.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, яке може бути постановлено в майбутньому на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи та дослідження всіх наявних у справі доказів.

Згідно із ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, обов'язковими умовами вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи встановлено, що предметом розгляду даної справи є договір поруки укладений 01 листопада 2015 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем Фермерським господарством «ОСОБА_12», за яким відповідач гарантує та поручається за виконання ОСОБА_4 договору позики укладеного з позивачем ОСОБА_2 01 листопада 2015 року і бере на себе зобов'язання повернути суму позики після спливу кінцевого строку повернення позики, а саме після 01.11.2016 року в розмірі 290 000 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики (за комерційним курсом 24 грн. 40 коп. за 1 дол. США), 7 076 000 гривень 00 коп.

Відповідно до п. 2 договору поруки відповідач також взяв на себе зобов'язання у разі невиконання ОСОБА_4 зазначеного договору позики, відшкодувати позивачу ОСОБА_2 шкоду, завдану невиконанням чи неналежним виконанням основного зобов'язання, а також сплатити позивачу неустойку, пеню за порушення основного зобов'язання третьою особою.

Оскільки ОСОБА_4 не виконав п. 3 укладеного 01 листопада 2015 року договору позики, а саме не повернув до 01 листопада 2016 року отриману ним позику в сумі 290 000 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики 7 076 000 гривень 00 коп., тому у позивача виникло право вимагати від Фермерського господарства «ОСОБА_12», виконання основного зобов'язання за ОСОБА_4 за даним договором позики, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача Фермерського господарства «ОСОБА_12».

Таким чином, як вбачається з матеріалів даної справи, між сторонами дійсно існує спір повернення позики в розмірі 290 000 доларів США, що еквівалентно на день укладення договору позики (за комерційним курсом 24 грн. 40 коп. за 1 дол. США), 7 076 000 гривень 00 коп.

Таким чином, колегія суддів переконана, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, те, що забезпечення позову буде перешкоджати господарській діяльності фермерського господарства колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються поданими представником позивача письмовими запереченнями на апеляційну скаргу, Окрім того, як вбачається з матеріалів справи сума позики є надто великою, а тому місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що є достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, а тому суд дійшов висновку про необхідність забезпечення даного позову у вигляді заборони на його відчуження власником цього майна ОСОБА_4 Відповідач безпідставно стверджує про те, що оскаржувана ухвала перешкоджає господарській діяльності ФГ «ОСОБА_12», оскільки судом не накладалися арешти на кошти та майно, які належать господарству як юридичній особі, а також заборон на перерахування коштів чи укладення правочинів самим господарством, що не перешкоджає проведенню розрахунків за зобов'язаннями господарства по діючих договорах та можливості укладення нових договорів. Посилання скаржника на іншу ухвалу суду про забезпечення позову також є безпідставним, оскільки ухвали про забезпечення позову по своєму змісту є абсолютно різними видами забезпечення позовних вимог і тотожними не являються.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності в даному випадку забезпечення вказаного позову, оскільки такий спосіб забезпечення позову передбачено законом, він є тимчасовими та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з правильною та законною ухвалою суду та її суб'єктивної переоцінки, в даному випадку є несуттєвими. Таким чином, постановлена судом ухвала повністю відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не порушив вимоги ст. ст. 151-154 ЦПК України, а тому наявні в матеріалах справи докази та наведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування ухвали суду, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, у зв'язку з чим ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно вимог частин 1, 3 статті 153 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. ст. 1, 3, 14, 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ОСОБА_12» відхилити.

Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області про забезпечення позову від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: