Справа № 729/232/17 Провадження № 22-ц/795/1292/2017 Головуючий у I інстанції Бойко В. І. Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.

при секретарі Зіньковець О.О.

за участю: представника заявника ОСОБА_1-ОСОБА_2, прокурорів Сапон О.А., Кравченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1, заінтересовані особи прокуратура Чернігівської області, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди та суми витрат, сплачених за надану юридичну допомогу у кримінальному провадженні,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі Державна казначейська служби України просить скасувати рішення Бобровицького районного суду від 16.05.2017, яким позовна заява ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та суми витрат, сплачених за надану юридичну допомогу у кримінальному провадженні задоволена, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення не ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом не повно з»ясовано обставини, що мають істотне значення по справі. Рішення про стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

За доводами скарги у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не наведено жодного доказу вини Казначейства щодо спричинення шкоди позивачеві, то покладення відповідальності на Казначейство свідчить про невірне вирішення справи по суті.

Суд не надав обґрунтування, яке б підтверджувало факт заподіяння моральних та фізичних страждань позивачу, не визначено заподіяння моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не здійснено посилання на належні докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві вказаних страждань.

Судом не враховано, що розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік, який встановлено ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» - 3200 грн., обмежено у застосуванні п. 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», тобто як розрахункова величина застосовується 1600 грн.

Відшкодування сум правової допомоги є недоцільним, оскільки відсутні підтвердження сплати позивачем сум правової допомоги та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв»язок між порушенням відносно позивача кримінальної справи та наданням правової допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 18.12.2013 відділом розслідування ДТП СУ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_3 був повідомлений про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 0000248, згідно якої він отримав статус підозрюваного в тому, що 06.09.2013 приблизно о 12 год. 10 хв., керуючи автомобілем проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, під час обгону не дотримався безпечного інтервалу, чим порушив вимоги п.п. 2.36, 10.1, 13.3 ПДР України, в результаті чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4, яка від отриманих травм в наслідок ДТП померла на місці (т. 1 а.с. 171 172 кримінального провадження № 0000248).

Вироком Бобровицького районного суду від 03.11.2015, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 24.01.2017 та набув законної сили, ОСОБА_1 визнано не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв»язку з чим він був виправданий ( т. 3 а.с. 126-134 кримінального провадження).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач відповідно до чинного законодавства України має безперечне право на відшкодування державою шкоди, завданої йому внаслідок перебування під слідством та судом, яке завдало позивачеві моральних страждань, обґрунтованим є також висновок і вчастині задоволення позову про відшкодування понесених витрат за надану правову допомогу.

З такими висновками суду погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішення цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд першої інстанції виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи 3200,00 грн.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення.

Відшкодування місцевим судом розраховано виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством і судом, саме з 18.12.2013 по 24.01.2017, тобто 3 роки 1 місяць 6 днів, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000248 в 4 томах, дослідженого, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції, з залученням до матеріалів цивільної справи належним чином завірених копій.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і доводи, щодо не застосування до розрахункової величини для розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди - 1600,00 грн., оскільки позовні вимоги заявлено щодо відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, проте п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року N 1774-VIII, установлено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Відповідно до статті 8 ЗУ від 21.12.2016 № 1801- VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 3200 гривень.

Висновки суду першої інстанції в цій частині узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 в справі № 6-2203цс15.

Не є обгрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не наведено жодного доказу вини Казначейства щодо спричинення шкоди позивачеві, та покладення відповідальності на Казначейство враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв»язку з наданням йому юридичної допомоги, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов»язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Ст. 4 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Доводи скарги щодо безпідставності відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки відсутні підтвердження сплати позивачем сум правової допомоги та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв»язок між порушенням відносно позивача кримінальної справи та наданням правової допомоги є необґрунтованими, як вбачається судом першої інстанції було досліджено матеріали кримінального провадження № 0000248, в яких маються: договір про правову допомогу від 31.12.2013 та квитанція до прибуткового касового ордеру № 28 від 31.12.2013 на суму 16000,00 грн (т. 2 а.с. 17 18 кримінального провадження), договір про правову допомогу від 03.11.2015 та квитанція до прибуткового касового ордера № 27 від 01.12.2015 на суму 10000,00 грн (т. 3 а.с. 192, 194 кримінального провадження).

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року N 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року N 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року N 41, передбачено, що для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається: найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення; дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення; зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо); докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку); розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв'язку з незаконними діями; розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу; загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати; порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону.

Отже, ОСОБА_1 звернувся із заявою про відшкодування шкоди до Бобровицького районного суду з дотриманням вимог указаного Закону та п. 12 Положення про застосування Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", зі змінами, з врахуванням наведеного вирішення судом першої інстанції позовної заяви шляхом винесення рішення суду не призвело до порушень, які є підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Крім того, відповідно до наказу Державного казначейства України, від 21.04.2006, № 130 "Про затвердження Порядку виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів" передбачено порядок проведення безспірного списання коштів у безспірному порядку з рахунку, який відкривається в Державному казначействі України.

У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Разом з тим, судом першої інстанції допущена помилка в написанні в п. 3 резолютивної частини рішення, а саме вказано: «Стягнути з Державного казначейства України…», оскільки, згідно з Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 року встановлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України, тобто на день винесення рішення була створена Державна казначейська служба України, зазначена помилка підлягає виправленню в порядку ст. 219 ЦПК України.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: