АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Юрченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, уточнивши який зазначив, що 03 листопада 2015 року відповідач позичив у нього кошти в сумі 60 000,00 доларів США, що еквівалентно 1 521 000,00 грн., на строк до 03 лютого 2016 року включно. 13 січня 2016 року відповідач позичив у позивача, від імені якого діяв ОСОБА_3, кошти в сумі 16 800,00 доларів США, що еквівалентно 425 800,00 грн., строком до 13 лютого 2016 року включно. 31 березня 2016 року відповідач позичив у позивача, від імені якого діяв ОСОБА_4, кошти в сумі 18 450,00 доларів США, що еквівалентно 467 707,50 грн., строком до 30 квітня 2016 року включно.

Згідно договору позики №1, укладеного 21 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, останній отримав у позику суму грошових коштів в розмірі еквівалентному 87 150,00 доларів США, що за курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на дату укладення цього договору становило 1 991 377,50 грн. Згідно п. 2 вказаного договору позики №1, позичальник зобов'язувався повернути отриману ним суму позики в повному обсязі до 21 вересня 2016 року включно.

20 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого відповідач отримав суму грошових коштів у розмірі еквівалентному 20 900,00 доларів США, що за курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на дату укладення цього договору становило 484 880,00 грн. Згідно п. 2 вказаного договору позики позичальник зобов'язувався повернути отриману ним суму позики в повному обсязі до 30 вересня 2015 року включно.

21 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір №1 про відступлення права вимоги та Договір №2 про відступлення права вимоги, за якими позивач отримав право вимоги (став кредитором) за договором позики №1 від 21 вересня 2015 року, та відповідно договором позики від 20 серпня 2015 року, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Заяви повідомлення про зміну кредитора від 22 квітня 2016 року, договори про відступлення права вимоги від 21 квітня 2016 року, а також заяви-вимоги від 22 квітня 2016 року про повернення коштів за договором позики №1 від 21 квітня 2016 року та договором позики від 20 серпня 2015 року, ОСОБА_1 отримав 26 квітня 2016 року.

У встановлені договорами строки відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач просив стягнути на свою користь із відповідача:

- заборгованість у розмірі 2 414 507,50 грн., яка складається із: заборгованості за договором позики №1 від 03 листопада 2015 року в розмірі 60 000,00 доларів США, що за комерційним курсом ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на 21 квітня 2016 року становить 1 521 000,00 грн.; заборгованості за договором позики №1 від 13 січня 2016 року в розмірі 16 800,00 доларів США, що за комерційним курсом ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на 21 квітня 2016 року становить 425 800,00 грн.; заборгованості за договором позики №1 від 31 березня 2016 року в розмірі 18 450,00 доларів США, що за комерційним курсом ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на 21 квітня 2016 року становить 467 707,50 грн.;

- пеню 2 % від суми позики за кожен день прострочення в розмірі 2 951 848,00 грн., яка складається із: пені 2 % від суми позики за кожен день прострочення згідно договору позики №1 від 03 листопада 2015 року в розмірі 2 372 760,00 грн.; пені 2 % від суми позики за кожен день прострочення згідно договору позики №1 від 13 січня 2016 року в розмірі 579 088,00 грн.;

- індекс інфляції від прострочених сум у розмірі 11 598,68 грн., яка складається із: індекс інфляції від простроченої суми заборгованості за договором позики №1 від 03 листопада 2015 року в розмірі 9 065,16 грн.; індекс інфляції від простроченої суми заборгованості за договором позики №1 від 13 січня 2016 року в розмірі 2 533,52 грн.

- суму заборгованості за договором позики від 20 серпня 2015 року в розмірі 484 880,00 грн., що складає 20 900,00 доларів США за курсом продажу долара США, встановленому в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення цього договору;

- розірвати договір позики №1 від 21 вересня 2015 року та стягнути на свою користь із відповідача суму основної заборгованості в розмірі 1 991 377,50 грн., що складає 87 150,00 доларів США за курсом продажу долара США, встановленому в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення цього договору.

Також позивач просив стягнути на свою користь із відповідача понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. (а.с.2-11, 39-41, 60-61)

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2:

- за договором позики від 03 листопада 2015 року суму основного боргу - 1 521 000,00 грн., пеню - 1 521 000,00 грн.;

- за договором позики від 13 січня 2016 року суму основного боргу - 425 800,00 грн., пеню - 425 800,00 грн.;

- за договором позики від 31 березня 2016 року суму основного боргу - 467 707,50 грн.;

- за договором позики від 20 серпня 2015 року суму основного боргу в розмірі 484 880,00 грн.;

- за договором позики від 21 вересня 2015 року суму основного боргу в розмірі 1 991 377,50 грн.;

- 6 890,00 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. (а.с.79-82)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення залишено без задоволення. (а.с.138-139)

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_6 посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду і ухвалити нове про відмову в позові. На обґрунтування скарги представник апелянта ОСОБА_6 зазначив, що неправильне застосування (районним судом) норм матеріального права полягає у тому, що з 24 квітня 2010 року ОСОБА_1 перебуває у законному шлюбі з ОСОБА_7, однак остання жодного разу не надавала письмової згоди на укладення договорів позики, вказані договори були укладені всупереч інтересам дружини та дитини, тому, посилаючись на ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, вважав договори позики недійсними. Неправильне застосування норм процесуального права, на думку апелянта, полягає в тому, що районний суд не перевірив і не з'ясував факту перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 та не залучив останню як співвідповідача по справі.(а.с. 141-152)

В судовому засіданні Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 з'явився в судове засідання із запізненням на стадії розгляду справи по суті, від надання пояснень на підтримку доводів скарги відмовився, наполягав на відкладенні розгляду справи і необхідності проведення судової почеркознавчої експертизи.

Інші особи до суду не прибули про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. ОСОБА_2 був сповіщений врученням повістки представнику ОСОБА_8, ОСОБА_1 був сповіщений врученням повістки представнику ОСОБА_6В.(а.с. 186-189)

Зважаючи на вимоги ч. 6 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Позивач ОСОБА_2 рішення районного суду не оскаржував, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 не містить доводів незаконності рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на положення частини 1 ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевірила законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1103цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Судом встановлено, що 03 листопада 2015 року у простій письмові формі був укладений договір позики № 1 за яким ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 гроші в розмірі еквівалентному 60 000 доларів США, встановленому ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення цього Договору, що становило 1 452 000 грн., на строк до 03 лютого 2016 року включно.

За пунктом 5 цього Договору, сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення або зменшення курсу гривні до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», станом на день здійснення платежу.(а.с. 12, 62)

03 листопада 2015 року була складена розписка за якою ОСОБА_1 підтвердив отримання грошей у вищевказаному розмірі за Договором позики від 03 листопада 2015 року.(а.с. 13, 63, 193-194)

13 січня 2016 року у простій письмові формі був укладений договір позики № 1 за яким ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі Довіреності, посвідченої 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, гроші в розмірі еквівалентному 16 800 доларів США, встановленому ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення цього Договору, що становило 428 400 грн., на строк до 13 лютого 2016 року включно.

За пунктом 5 цього Договору, сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення або зменшення курсу гривні до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», станом на день здійснення платежу.(а.с. 14, 64, 195)

31 березня 2016 року у простій письмові формі був укладений договір позики № 1 за яким ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2, від імені якого діяв ОСОБА_4 на підставі Довіреності, посвідченої 15 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, гроші в розмірі еквівалентному 18 450 доларів США, встановленому ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення цього Договору, що становило 486 158 грн., на строк до 30 квітня 2016 року включно.

За пунктом 5 цього Договору, сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення або зменшення курсу гривні до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», станом на день здійснення платежу.(а.с. 15, 65)

31 березня 2016 року була складена розписка за якою ОСОБА_1 підтвердив отримання грошей у вищевказаному розмірі.(а.с. 16, 66, 196-198)

Згідно договору позики №1, укладеного 21 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, останній отримав у позику суму грошових коштів в розмірі еквівалентному 87 150 доларів США, що за курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на дату укладення цього договору становило 1 991 377,50 грн. За пунктом 2 вказаного Договору позики №1, позичальник зобов'язувався повернути отриману ним суму позики в повному обсязі до 21 вересня 2016 року включно.

За пунктом 5 цього Договору, сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення або зменшення курсу гривні до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК», станом на день здійснення платежу. (а.с.42, 71)

20 серпня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого відповідач отримав суму грошових коштів у розмірі еквівалентному 20 900 доларів США, що за курсом продажу долара США в ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» станом на дату укладення цього договору становило 484 880 грн. Згідно п. 2 вказаного договору позики позичальник зобов'язувався повернути отриману ним суму позики в повному обсязі до 30 вересня 2015 року включно.

За пунктом 5 цього Договору, сторони погодили, що у випадку зміни у бік збільшення або зменшення курсу гривні до долару США від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долара США в ПАТКБ «ЄВРОБАНК», станом на день здійснення платежу.(а.с.47-48, 67-68, 199-201)

20 серпня 2015 року була складена заява за якою ОСОБА_1 підтвердив отримання грошей у вищевказаному розмірі за Договором від 20 серпня 2015 року. Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.49, 69, 201)

21 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Договір №1 про відступлення права вимоги та Договір №2 про відступлення права вимоги, за якими позивач отримав право вимоги (став кредитором) за договором позики №1 від 21 вересня 2015 року, та відповідно договором позики від 20 серпня 2015 року, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.44, 51, 70, 72, 202-203)

У встановлені договорами строки відповідач кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач заявив вимоги про погашення заборгованості. (а.с.43, 45-46, 50, 52-53)

Колегія суддів перевірила вказані обставини оглядом оригіналів вищевказаних договорів, розписок та заяв, копії яких долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів розглянула і відхилила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції за наступних підстав.

Факт укладення, підписання вищевказаних договорів, розписок і отримання за ними грошей у вищеназваних розмірах, відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не заперечували в суді першої інстанції, в заяві про перегляд заочного рішення і в поданій апеляційній скарзі.

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 18 травня 2017 року відкрито апеляційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1, справу призначено до розгляду на 15 червня 2017 року. (а.с.165-168)

Відклавши розгляд справи з 15 червня 2017 року на 13 липня 2017 року за клопотанням представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6, колегія суддів забезпечила право ОСОБА_1 з'явитись до суду апеляційної інстанції, надати заперечення проти заявлених вимог, у т.ч. вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки підпису ОСОБА_1, які є необхідними у випадку заявлення ним і розгляду колегією суддів апеляційного суду клопотання про призначення такої експертизи. (а.с.169, 173-177, 182-186, 188-190)

Проте представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 не надано доказів поважності причин неявки відповідача та його представника до апеляційного суду 15 червня 2017 року та доказів поважності причини неявки відповідача в судове засідання 13 липня 2017 року.

З'ясування експертом психолого-емоційного стану особи (позичальника), яка вчиняла підписи, про що просив представник апелянта у клопотанні про призначення експертизи, не стосується предмету доказування по цій справі про стягнення заборгованості з позичальника за договорами позики. (а.с.204-205)

Відповідно до частини 1 ст. 300 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

З огляду на вищевказане, та оскільки таких доводів відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 не заявляли в суді першої інстанції і поданій апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дії відповідача та його представника адвоката ОСОБА_6 свідчать про намагання фактичної зміни раніше поданої скарги та безпідставне затягування розгляду справи, що з огляду на положення ч. 1 ст. 300, ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України є неприпустимим.

Щодо розміру пені.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Як установлено районним судом, пунктом 9 кожного із вищевказаних Договорів від 03 листопада 2015 року, від 13 січня 2016 року договору передбачено, що у разі несвоєчасного погашення платежів позичальник зобов'язується сплачувати позикодавцю неустойку в розмірі 2 % від усієї суми позики за кожен день прострочення.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в межах річного строку.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 р. у справі N 6-100цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, районний суд, застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України і зменшив розмір пені до розміру боргового зобов'язання.

Посилання апелянта на положення ст. 65 СК України, не можуть бути визнані підставою для звільнення ОСОБА_1 від зобов'язань за укладеними ним договорами позики.

При цьому, колегія суддів виходила з того, що відповідно частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним, а таких вимог у цьому провадженні заявлено не було.

Доводи представника апелянта ОСОБА_6 про постановлення окремої ухвали колегія суддів визнала безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не мають правового значення для предмету доказування по справі, тому, з огляду на положення частини 2 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/6397/2017

Унікальний номер 755/7095/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Чех Н.А.

Доповідач Левенець Б.Б.