Провадження № 22-ц/779/1785/2017
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Малєєва А.Ю., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2017 року

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Причиною розірвання шлюбу зазначила те, що сторони втратили взаєморозуміння і добрі почуття один до одного. Шлюб носить формальний характер. Відповідач має намір створити нову сім'ю. Збереження сім'ї є неможливим. Малолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 просила залишити проживати з матір'ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 квітня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 446.

Малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на проживанні з матір'ю ОСОБА_1

ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що воно є незаконним та необґрунтованим. Суд не в повній мірі дослідив обставини справи, прийняв поспішне рішення, не вжив заходів щодо примирення подружжя.

Також суд не вислухав його думку щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_3. Вважає що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Сторони зареєстрували шлюб 28квітня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 446, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4).

У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5).

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що через непорозуміння в сім'ї сторони сімейних стосунків не підтримують.

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування.

Судом надавався строк на примирення один місяць, однак сторони не змогли зберегти сім'ю. З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції правильно встановив, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача, тому прийшов до висновку про розірвання шлюбу, який існує формально.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про місце проживання дитини встановлено, що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю. Дані обставини сторонами не оспорювалися, тому суд прийшов до висновку про можливість залишення дитини на проживанні з матір'ю та зазначив про обов'язок батька брати участь у вихованні доньки.

Доводи апелянта про ненадання судом строку для примирення подружжя та щодо поспішного прийняття судом рішення про розірвання шлюбу є надуманими. Судом першої інстанції вжито заходів для примирення подружжя, досліджено всі обставини справи та доводи і заперечення сторін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 жовтня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

А.Ю. Малєєв

М.Д. Горейко