Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.07.2017 Справа №607/6566/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретарів судового засідання Грабської Ю.І., Добрянської О.І., Зубко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з участю третьої особи Яворівського відділення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання цивільно-правової угоди трудовим договором, зобовязання повідомити податкові органи про прийняття на роботу, зобовязання зареєструвати трудовий договір, визнати розірваним трудовий договір, зобовязати внести запис у трудову книжку про прийняття на роботу та звільнення з роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

17 червня 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з участю третьої особи Яворівського відділення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання цивільно-правової угоди трудовим договором, зобовязання повідомити податкові органи про прийняття на роботу, зобовязання зареєструвати трудовий договір, визнати розірваним трудовий договір, зобовязати внести запис у трудову книжку про прийняття на роботу та звільнення з роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в процесі пошуку роботи у м. Львові вона познайомилася з ОСОБА_2, яка запропонувала їй стати учасником шоу-балету «ART AGE» та проводити уроки танцю для бажаючих учнів. 22 грудня 2015 року ОСОБА_3 підписала запропоновану ФОП ОСОБА_2 цивільно-правову угоду №11, у якій передбачено її обов'язки щодо викладання танцювальної програми для студійних (учнів) арт-студії «ART AGE» за стилями: contemporary, jazz-funk, booty shake, stretching, участі у шоу-балеті «ART AGE» та інших заходах, які організовувалися зазначеною арт-студією. Угода підписувалася поспіхом і з її змістом позивач не була ознайомлена для того, щоб усвідомити, в які саме правовідносини вона була залучена. Другий примірник договору ОСОБА_3 не підписувала і на її вимогу відповідач такого не надала. Сторони продовжили спілкування через мережу Інтернет (vk.com.), так як ФОП ОСОБА_2 відмовилась зустрічатися з позивачем. У ході спілкування ОСОБА_3 поставила вимогу про розірвання зазначеного вище договору, про що свідчить витяг з інтернет-ресурсу. Позивач вважала і вважає, що уклала трудовий договір, а відповідач, можливо, через свою правову необізнаність трактує цю угоду як договір про надання послуг. Предмет цивільно-правової угоди №11 від 22 грудня 2015 року передбачає наступне. Замовником послуги виступила ФОП ОСОБА_2, як керівник арт-студії «ART AGE», а виконавцем - ОСОБА_1 Предметом угоди є надання виконавцем послуги, пов'язаної із викладанням програми для студійних арт-студій «ART AGE» за відповідними танцювальними стилями (п.3 угоди). Водночас позивач не зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності з надання такого виду послуг, послуги із навчання танцями у танцювальних студіях усім бажаючим надає не ОСОБА_1Р, а фізична особа-підприємець ОСОБА_2

Вищевказана цивільно-правова угода № 11 від 22 грудня 2015 року є прихованим трудовим договором, маючим на меті ухилення ФОП ОСОБА_2 від сплати нарахувань на заробітну плату найманому нею працівнику - ОСОБА_1 Відповідач не оформила вказаний трудовий договір у встановленому законом порядку й на неодноразові вимоги позивача розірвати спірну цивільно-правову угоду, відмовлялася це робити, натомість звернулася з позовом до Постійно діючого третейського суду при Західній товарній біржі про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 70 500 грн. за неналежне виконання умов договору про надання послуг. Вказаний спір про стягнення коштів не може розглядатися третейським судом, так як між ФОП ОСОБА_2А та ОСОБА_1 виникли трудові правовідносини, спір про які третейський суд вирішувати не може, оскільки не уповноважений на це Законом.

Оскільки між сторонами укладено трудовий договір, тому відповідач була зобов'язана вчинити ряд дій, які законодавство України покладає саме на неї, як на роботодавця. Так, з 2015 року при укладенні з працівником трудового договору підприємець не повинен реєструвати трудовий договір у центрі зайнятості, однак він зобов'язаний повідомити про нового працівника ДФС. Без попереднього повідомлення фіскальної служби працівника не може бути допущено до роботи. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Також роботодавець повинен видати розпорядження про прийняття працівника на роботу та оформити трудову книжку, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, адже з укладенням трудового договору він є особою, яка підлягає державному соціальному страхуванню. Наказом Мінпраці України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» передбачено обов'язок працедавця щодо реєстрації трудового договору, однак ФОП ОСОБА_2 уникнула даного обов'язку.

27 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомила відповідача, що відмовляється співпрацювати з нею на кабальних умовах зазначеної угоди і хоче розірвати договір, але ФОП ОСОБА_2 звернення позивача ігнорує та вимагає сплати штрафів по спірному договору, які на момент його підписання не були узгоджені сторонами і про які позивач дізналася тільки після отримання позовної заяви до третейського суду.

Вказаними діями ФОП ОСОБА_2 порушуються трудові права ОСОБА_1Р, а тому вона вимушена звернутися до суду за їх захистом. Позивач просить суд визнати трудовим договором цивільно-правову угоду №11 від 22 грудня 2015 року, укладену між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2; зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повідомити Яворівське відділення Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про прийняття її на роботу відповідно до постанови КМУ №413 від 17 червня 2015 року «Про порядок повідомлення Державної фіскальної служби та її територіальних органів про прийняття працівника на роботу»; зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 зареєструвати трудовий договір у відповідності до наказу Мінпраці України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою»; визнати розірваним трудовий договір від 22 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, на підставі ст.39 КЗпП України датою набрання рішенням суду у даній справі законної сили; зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 внести запис у трудову книжку позивача про прийняття її на роботу 22 грудня 2015 року на посаду учителя танців та про звільнення з роботи за ст.39 КЗпП України, вказавши дату звільнення - набрання рішенням суду законної сили; стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 22 грудня 2015 року (день укладення договору) по день винесення судового рішення, з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили задовольнити.

Відповідач ФОП ОСОБА_2, її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, про що подали письмові заперечення.

Представник третьої особи - Яворівського відділення Городоцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 суду пояснила, що вона прийшла влаштовуватись на роботу до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 і від імені останньої мала надавати послуги у визначені години, про що було підписано цивільно-правову угоду. Вона сприймала її як правила внутрішнього трудового розпорядку. Рішення про розірвання угоди свідок прийняла тому що їй не надали другого примірника угоди, який їй був потрібен для консультації. Графік був встановлений ОСОБА_2, свідок мала навчати дітей танцювати і від імені відповідача шукала дітей для занять у соціальних мережах. Своє імя ОСОБА_1 не могла використовувати, як і не надавала рекламу від свого імені, використовувала сайт і телефон студії. Оплату вона мала отримувати від ОСОБА_2, порядок розрахунків передбачено в договорі. Свідок не була зареєстрована підприємцем, педагогічної освіти в неї також немає. До роботи ОСОБА_1 мала приступити 10 січня. Про співбесіду дізналася через оголошення у соціальних мережах. Угоду прочитала не повністю, в часі - до 15 хвилин їй було надано на ознайомлення. За освітою свідок фінансист. На роботу вона не зявилась через те, що ОСОБА_2 не надала їй другого примірника угоди. Трудову книжку ОСОБА_1 не надавала, її у неї не вимагали. Свідок заявила ОСОБА_2, що розриває договір після 3-4 днів, до 01 січня, тобто 27 січня 2015 року. Після 27 січня 2015 року окремих контактів у ОСОБА_1 з відповідачем не було, однак свідок написала їй в соціальних мережах про те, що вимушена відмовитись від угоди і просила анулювати договір. 10 січня 2016 року вона до роботи не приступила.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є мамою відповідача. 22 грудня 2015 року у ОСОБА_2 був кастинг і свідок їй допомагала в організаційних питаннях. Також була присутня ОСОБА_1, якій ОСОБА_2 надала примірник договору, між ними були різні домовленості. Позивач погодилась, що бере години під конкретні стилі танцю, однак до виконання послуг вона так і не приступила, вона жодного разу не виходила на роботу. Укладена з ОСОБА_1 угода була зареєстрована в податковій, однак трудової книжки остання не надавала. По трудовій угоді працівників у ОСОБА_2 немає, штатного розпису також немає. Єдиний соціальний внесок, єдиний податок, податок з доходів фізичних осіб сплачується на підставі акта виконаних робіт. Свідок працює адміністратором, максимум 6 годин на місяць, і їй відомо про те, що звіт у податкову подається у електронній формі (2-га група оподаткування), вид діяльності освіта у сфері культури. Найманих працівників у ОСОБА_2 немає. Послуги підліткам надає арт-студія «ART AGE», набираються діти необмеженого віку. Відповідач є хореографом, вона закінчила училище культури і мистецтв.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, серія ААБ №833392, 26 лютого 2013 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2. Основний вид економічної діяльності 85.52 Освіта у сфері культури.

В судовому засіданні встановлено,що 22 грудня 2015 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Замовник) та фізичною особою ОСОБА_1 (Виконавець) укладено цивільно-правову угоду №11 на термін з 22 грудня 2015 року до 30 грудня 2017 року.

Відповідно до п.2 Розділу 1 Предмет угоди Виконавець зобовязується здійснювати самостійний набір студійних (учнів) в свої групи, згідно п.7-10 розділу 1 угоди; професійне проведення групових занять за розкладом; проведення індивідуальних занять в приміщенні студії і за її межами, у вільний час від групових занять, за погодженням замовником; постановку програм; підготовку студійних (учнів) до виступів; постановку номерів; набір студійних (учнів) у свої групи; консультування студійних (учнів); участь у рекламних, доброчинних і комерційних проектах студії замовника «ART AGE»; участь у маркетингових заходах; постійно здійснювати рекламу в Інтернеті; презентації групових занять і відкритих уроків; бути учасником шоу-балету «ART AGE»; високу самоорганізацію і самодисципліну; знання етики поведінки; базове знання ПК; грамотне володіння українською мовою; презентабельний зовнішній вигляд.

Виконавець зобовязується в повному обсязі виконувати щомісячне «Планове замовлення» від Замовника та пошук і залучення студійних (учнів) та проведення занять (п.6 угоди). Планове замовлення в період першого і другого, третього і четвертого, пятого і шостого місяців від дня укладення угоди, а також від сьомого місяця від дня укладення угоди і по останній місяць дії угоди зазначено в пунктах 7, 8, 9, 10 розділу 1 цивільно-правової угоди №11 від 22 грудня 2015 року.

За умовами даної угоди, п.12 розділу 1, Виконавець самостійно організовує виконання взятих на себе зобовязань; не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку; не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; відсутнє право на одержання допомоги із соціального страхування.

У випадку не проведення занять Виконавцем через його відсутність і відсутність заміни на заняттях, передбачених в п.7-10 розділу 1 даної Угоди, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 100% від планового надходження коштів Замовнику за таке заняття (визначається як добуток вартості абонемента на разове заняття на кількість абонементів згідно планового замовлення), але не менше 500 грн. за кожне таке заняття (п.5 розділу III).

Пунктом 1 розділу IV Угоди передбачено, що вона припиняється у разі: розірвання угоди за ініціативою однієї із сторін; розірвання угоди за згодою сторін; розірвання угоди на вимогу однієї із сторін в судовому порядку з підстав, передбачених чинним законодавством.

22 грудня 2015 року ОСОБА_1 надала згоду ФОП ОСОБА_2 на збір та обробку її особистих персональних даних.

Водночас, як слідує з показів свідка ОСОБА_1 через ненадання позивачу другого примірника укладеної між сторонами цивільно-правової угоди №11 від 22 грудня 2015 року, остання не приступила до її виконання, не проводила заняття та не здійснювала пошук і залучення студійних (учнів) для їх проведення.

Вказані обставини спонукали відповідача підготувати позов до Постійно діючого третейського суду при Західній універсальній товарній біржі з вимогою стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 70 500 грн. штрафу за невиконання договірних зобовязань. В обґрунтування позову остання надала розрахунок штрафів, який базується на тому, що позивачем не проведено 141 заняття через її відсутність у період з 11 січня 2016 року до 29 квітня 2016 року. Вказана інформація слідує із книги реєстрації відвідувань занять студійними «ART AGE», ведення якої розпочато 08 липня 2015 року.

Разом з тим, згідно листа Постійно діючого третейського суду при Західній універсальній товарній біржі №01/01-17 від 03 січня 2017 року, який надіслано на запит Тернопільського міськрайонного суду, позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором про надання послуг на розгляд Постійно діючого третейського суду при Західній універсальній товарній біржі не надходила.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що передбачає можливість заробляти собі на життя роботою, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на працю в Україні реалізують переважно шляхом укладання трудового договору між працівником та роботодавцем. Водночас, чимало цивільно-правових договорів теж засновані на трудовій діяльності. Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу. Трудовий і цивільно-правовий договори по-різному укладаються, змінюються, розриваються та створюють відмінні один від іншого правові наслідки.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

У відповідності до змісту укладеної між сторонами 22 грудня 2015 року цивільно-правової угоди №11 роботи, які повинна була виконувати ОСОБА_1 від імені відповідача, належать до основного виду діяльності ФОП ОСОБА_2 освіта у сфері культури, а тому виниклі між сторонами правовідносини містять ознаки характерні для трудового договору на які поширюється законодавство про працю.

В даному випадку предметом цивільно-правової угоди, яка укладена фізичною особою-підприємцем з фізичною особою, є виконання саме трудових функціональних обов'язків у відповідності до обраного відповідачем виду діяльності. Праця за цією угодою не є юридично самостійною.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що цивільно-правова угода №11 від 22 грудня 2015 року містить ознаки трудового договору, відносини за цією угодою є трудовими, а сторони такої угоди і прирівняні до працівника та роботодавця.

Трудовим договором, згідно ч.1 ст.21 КЗпП є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою (далі - роботодавець), за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч.1 ст.23 КЗпП).

Загальний порядок укладення трудового договору встановлено в ст.24 КЗпП, якою, зокрема, передбачено укладення такого договору, як правило, в письмовій формі. Водночас ця норма і не забороняє укладати його в усній формі, крім випадків, коли дотримання письмової форми є обовязковим.

Згідно з ч.3 ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням роботодавця про прийняття працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу або розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Пленум Верховного Суду України у п.7 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 розяснив, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

З наведеного суд робить висновок про те, що дії відповідача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правової угоди перешкоджало реалізації працівнику права на працю гарантованого фізичним особам ст.2 КЗпП шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

Таким чином, ФОП ОСОБА_2 порушила вимоги частин 1, 3 ст.24 КЗпП, оскільки цивільно-правова угода між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на переконання суду є такою, що містить ознаки трудового договору, які відповідачем не оформлені у спосіб, встановлений Законом.

За вказаних вище обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, визнавши цивільно-правову угоду №11 від 22 грудня 2015 року, укладену між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 трудовим договором.

В решті позовних вимог, а саме про зобовязання повідомити податкові органи про прийняття на роботу, зобовязання зареєструвати трудовий договір, визнати розірваним трудовий договір, зобовязати внести запис у трудову книжку про прийняття на роботу та звільнення з роботи, стягнення невиплаченої заробітної плати суд відмовляє з тих підстав, що позивач визнала ту обставину, що з часу укладення цивільно-правової угоди вона жодного дня не працювала і не виконувала покладені на неї обовязки, а тому не вправі вимагати будь-яких гарантій чи компенсацій, які передбачені трудовим законодавством. У виниклих правовідносинах відповідач не несе обовязку щодо сплати працівникові заробітної плати (відповідно до вимог законодавства про оплату праці), а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обовязки, передбачені законами. Крім того, через відсутність ОСОБА_1 на роботі працедавець не зобовязаний нараховувати, утримувати і сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

В силу вимог ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторони в сумах, які ними понесені.

Керуючись, ст.ст.10, 11, 60, 88, 110, 160, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати цивільно-правову угоду № 11 від 22 грудня 2015 року, укладену між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 трудовим договором.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати у справі покласти на сторони в сумах, які ними понесені.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_5