АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3286/17 Справа № 216/5741/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В Л Е Н О:

У липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом, обґрунтовуючи тим, що 27 грудня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 460 000,00 грн.зі строком користування до 15 квітня 2017 року та сплатою 1,5 % + FIRD річних.

На забезпечення виконання зобовязань за цим договором 15 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

12 листопада 2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ПАТ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого до ПАТ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальним договорами.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість, позивач просив достроково стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 932 972,60 грн..

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено

В апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг України», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підставах.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2008 року між сторонами був укладений Договір про надання кредитної лінії № CrL-SME/311/152/2008 (а.с. 7-19), згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 460 000,00 грн., який надавався строком до 15 квітня 2017 року, розмір процентної ставки складає 1,5% річних + FIDR.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 та позивачем був укладений Договір поруки № SR-SME/311/152/2008 від 15.04.2008 (а.с. 21-22), відповідно до якого ОСОБА_3 прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед Банком за Кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості та наданої уточненої позовної заяви, у звязку з невиконанням Відповідачем 1 зобовязань станом на 30.05.2016 виникла заборгованість, що складає 932 972,60 грн.:

-заборгованість по кредиту 432 972,60 грн.,

-заборгованість по відсоткам 0,00 грн.,

-пеня за неналежне виконання зобовязань 500 000,00 грн..

Відповідно до умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 (а.с. 35-47) та додатку до договору 1 (а.с. 48) ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за Кредитним договором укладеним між сторонами.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованости з ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що даний позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Так, у справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором. Кінцевий термін повернення кредиту до 27 грудня 2022 року (пункт «а» статті 2 договору поруки).

Унаслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати з позичальника та поручителя стягнення заборгованості за кредитним договором, надіславши 02 вересня 2009 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а.с. 26).

Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного договору позичальник зобовязаний протягом 30 календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити банку належну суму кредиту, процентів та штрафних санкцій .

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Оскільки з позовом до суду кредитор звернувся лише 25 липня 2013 року, а письмові вимоги про повне дострокове повернення заборгованості за кредитним договором були направлені боржнику 02 вересня 2009 року, то у звязку з пропущенням шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача колегія суддів вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

У відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зобовязання за кредитним договором ОСОБА_2 належним чином не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості. Згідно позовної заяви заборгованість за кредитом по кредитному договору станом на 30.05.2016 року у розмірі 932 972,60 грн., що складається з: 432 972,60 грн. - заборгованість за кредитом, 500 000 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Розмір неустойки (пені, штрафів), який визначений банком у заборгованості за вказаним кредитним договором значно перевищує розмір збитків банку, а тому відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, підлягає зменшенню до 200 000 грн.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду,якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, стягненню з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 632972, 60 грн.

Керуючись ч.3 ст.209, ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року скасувати

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» заборгованість за договором в розмірі 632972, 60 грн., з яких : 432 972,60 грн. заборгованість по кредиту, 200 000, 00 грн. пеня за неналежне виконання зобовязань.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: