Провадження № 2/522/8859/17
УХВАЛА

27 листопада 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.,

при секретарі Іскрич В.В.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, за участю третьої особи: ПАТ "Банк" Фінанси та Кредит" про захист прав споживача та визнання дій нечесною підприємницької діяльністю, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, за участю третьої особи: ПАТ "Банк" Фінанси та Кредит" про захист прав споживача та визнання дій нечесною підприємницької діяльністю.

Позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо державної перереєстрації права власності та інших речових прав, щодо трьохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: вул. Сергія Варламова 5 В, кв. 109 на будь-яких інших осіб.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що Державна іпотечна установа порушує вимоги Кредитного договору № к-2193 та договору Іпотеки від 13.03.2007 року, при цьому погрожує, що предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатна квартира, яка розташована за адресою: вул. Сергія Варламова 5 В, кв. 109, може бути реалізована з торгів або відчужена будь-яким іншим чином, що може зробити неможливим чи ускладнити виконання рішення суду по даній справі.

У судовому засіданні позивач заяву підтримав, представник відповідача заперечував щодо вжиття заходів забезпечення позову з огляду на безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому. Зокрема, не допускається забезпечення позову шляхом заборони органам управління юридичних осіб приймати рішення, виконувати статутні функції, здійснювати господарську діяльність.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи, що ч. 1 ст. 151 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо повязанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в порушення зазначених норм в позивач не обґрунтував та жодним чином не зазначив, з яких підстав він дійшов висновку про неможливість чи утруднення у майбутньому виконання рішення суду.

Позивач не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. У заяві відсутнє обґрунтування застосування забезпечення позову, відсутні дані, які б підтверджували наявність ризиків, які призведуть до невиконання або ускладнення виконання рішення суду, оскільки згідно поданої заяви ці дані ґрунтуються на особистому припущені позивача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 151-153, 168, 209, 210, 293 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які беруть участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: А. Ю. Бойчук