АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 619/3254/16-ц Головуючий суддя І інстанції Якименко Л. О.
Провадження № 22-ц/790/5625/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Кругової С.С.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя та за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна членів сім'ї, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1999 року в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області. На час подачі нею позову у провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходилася цивільна справа за позовом відповідача ОСОБА_3 про розірвання їх шлюбу.

Позивач вказувала, що в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року, вони з чоловіком придбали житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Цупівка в-д Маяковського № 5 Дергачівського району Харківської області, право власності на який оформили на її чоловіка ОСОБА_3. За час шлюбу стан житлового будинку та надвірних будівель і споруд було поліпшено. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає 246 431 грн.

ОСОБА_1 просила виділити їй ? частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в с. Цупівка в-д Маяковського № 5 Дергачівського району Харківської області; визнати за нею та відповідачем право власності за кожним на ? частку вказаного будинку з надвірними будівлями.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна членів сім'ї, посилаючись на те, що він, ОСОБА_2 та члени його сімї діти та дружина, протягом тривалого часу (1986-2001 р.р.) займалися веденням домашнього господарства, а саме вирощуванням корів та продажем молока та мяса. Завдяки вищевказаній спільній роботі членів сімї позивача ОСОБА_2 вдалося накопичити певні грошові кошти, які згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року було використано на придбання житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: с. Цупівка вїзд Маяковського буд. 5 Дергачівського району Харківської області.

Позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими та юридично нікчемними, оскільки за час перебування у шлюбі до придбання спірного будинку ОСОБА_1 в 2000 році народила доньку, а далі протягом 6 років знаходилася у відпустці по догляду за дитиною, а її чоловік ОСОБА_3 не мав самостійного заробітку (доходу), оскільки не працював, а займався веденням домашнього господарства разом з іншими членами сімї, дохід від якого був спільною власністю сімї. Подружжя після реєстрації шлюбу не мало окремого самостійного житлового будинку, а проживало у будинку позивача ОСОБА_2 разом із членами сімї позивача ОСОБА_2, подружжя не мало фінансової можливості самостійно придбати вказане нерухоме майно, харчувалися за рахунок позивача ОСОБА_2

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_2 остаточно просив визнати право спільної сумісної власності батьків та дітей його сім*ї на житловий будинок за адресою: в.-д Маяковського № 5 с. Цупівка Дергачівського району Харківської області, виділити йому 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: в.-д Маяковського № 5 с. Цупівка Дергачівського району Харківської області та визнати за ним право власності на цю частку, як спільного сумісного майна членів сімї.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1М право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Цупівка в.-д Маяковського № 5 в порядку спільної сумісної власності. В іншій частині в задоволенні позова ОСОБА_1 відмовлено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район с.. Цупівка в.-д Маяковського № 5 в порядку спільної сумісної власності. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Цупівка в.-д Маяковського № 5 в порядку спільної сумісної власності. В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави недоплачену суму судових витрат у розмірі 181 грн. 43 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового, яким її позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні позову ОСОБА_2 просить відмовити.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що місцевий суд помилково дійшов висновку, що спірний житловий будинок не є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Звертає увагу, що оскаржуване рішення ґрунтується лише на показаннях свідків, що, на думку заявника, викликає сумніви в його об*єктивності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, заявлених в уточненій позовній заяві від 14.08.2017 року. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає вірними висновки суду про те, що ОСОБА_1 жодного відношення до придбання спірного будинку не має, що будинок придбано за рахунок спільних коштів та спільної праці ОСОБА_2 та членів його сім*ї. Вказує, що при цьому суд не зазначив підстави часткового задоволення позову ОСОБА_1 Зазначає, що судом безпідставно не застосовані положення ст. 175 СК України. Наполягає на тому, що у 2001 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переїхали проживати до батьків ОСОБА_1 та до його будинку більше не повернулися. Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не працювала, знаходилась у декретній відпустці з 04.01.2001 року по 18.05.2005 року, отже не мала самостійного доходу.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, зареєстрованому 24 липня 1999 року в Прудянській селищній раді Дергачівського району Харківської області. Від спільного життя подружжя має доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвано (а.с. 27-28).

У відповідності до договору купівлі-продажу від 05.09.2001 року, засвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим номером 1210, ОСОБА_3 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Цупівка в-д Маяковського № 5 Дергачівського району Харківської області за 10100 грн. Оцінка вищевказаного нерухомого майна становила 18610 грн. (а.с.14). Зазначене нерухоме майно і є предметом спору між сторонами.

Після придбання вказаного будинку до нього побудовано самочинну прибудову літ. «а-2» та переобладнано самочинно приміщення 1-3 в житлову кімнату. Самочинна забудова має вартість 87151 грн. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складає станом на 25.11.2016 року - 246431 грн. (а.с. 32).

Визнаючи за сторонами право власності по 1/3 частці на спірний будинок за кожним, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 не надала суду відповідних доказів, при наданні пояснень остання не назвала точну суму їхніх з чоловіком грошових заощаджень, за яку суму було придбано будинок. Також суд вважав встановленим, що між членами сім'ї ОСОБА_2, яка складалась із нього, його дружини ОСОБА_6, доньки ОСОБА_7, сина ОСОБА_3 малася угода про придбання спірного житлового будинку, для їх сім'ї, за їх спільні кошти, отримані від ведення підсобного господарства, але з документальним оформленням будинку на сина ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, ті обставини, які суд вважав встановленими залишились недоведеними належними та допустимими доказами.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_1 право власності на частину будинку, суд першої інстанції дійшов суперечливого висновку про те, що ОСОБА_1 жодного відношення до придбання цього будинку не мала.

Колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню закон, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про застосування ст. 175 СК України не ґрунтуються на законі, оскільки СК України не діяв у період з 1986 2001 року, протягом якого, як наполягає ОСОБА_2, він та члени його сім*ї заробляли сумісні кошти.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже за загальним правилом застосування презумпції визначеної ст. 22 КпШС України, яка кореспондується зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією висловленою в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За змістом ст. 79 КпШС України, у разі виникнення спільної власності батьків і дітей, правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах ЦК Української РСР.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наполягають, що спірний житловий будинок був придбаний за спільні кошти їх та ОСОБА_6 і ОСОБА_7, отримані від ведення підсобного господарства. Однак, зазначені твердження не були підтверджені належними та допустимими доказами.

В основу рішення суд першої інстанції поклав показання допитаних у якості свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_7, однак до таких пояснень в зазначеній частині колегія суддів ставиться критично, оскільки вказані особи є родичами, зацікавлені у вирішенні спору на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_1 не заперечує, що після реєстрації шлюбу вона із чоловіком певний час проживала в будинку його батьків, де малося підсобне господарство за рахунок якого вони харчувалися. Між тим наполягає на тому, що чоловік займався бізнесом, їздив на заробітки, вони мали окремі заощадження, які і витратили на придбання будинку. Частину коштів їм, як подружжю, подарували її та його батьки.

Зазначені пояснення не спростовані належними та допустимими доказами.

Той факт, що ОСОБА_3 займався бізнесом не заперечували і ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в ході допиту їх у якості свідків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наполягає, що у 2001 році ОСОБА_3 та ОСОБА_1 переїхали проживати до батьків ОСОБА_1 та до його будинку більше не повернулися. Тобто, на час придбання спірного будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім*єю не проживали.

Позиваючись про визнання за ним права власності на ? частку спірного будинку з тих підстав, що він придбаний за спільні кошти його, його дружини та його дітей, ОСОБА_2 відповідачами за своїми вимогами ОСОБА_6 і ОСОБА_7, як і ОСОБА_1 не зазначив.

Той факт, що після одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 деякий час проживали у будинку ОСОБА_3 не є підставою вважати, що вони проживали однією сім*єю.

Так, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сам по собі той факт, що під час проживання ОСОБА_3, ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 у належному йому будинку, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 харчувалися за рахунок підсобного господарства про зазначене не свідчить, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взаємно визнавали права та обов*язки до ОСОБА_2, як до члена своєї сім*ї.

Надаючи пояснення сторони не заперечували, що спірний будинок був придбаний для проживання подружжя ОСОБА_3, ОСОБА_1 та їх дитини.

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів того, що спірний будинок був придбаний за грошові кошти, отримані внаслідок спільної праці членів сім'ї ОСОБА_2 протягом 1986 2001 року, що сторони мали на меті створення спільної сумісної власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Той факт, що ОСОБА_1 не працювала, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, при наданні пояснень не назвала точну суму їхніх з чоловіком грошових заощаджень та за яку суму було придбано будинок зазначеного висновку колегії суддів не спростовують, оскільки подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Обов*язок надати докази на спростування презумпції, визначеної ст. 22 КпШС України, яка кореспондується зі ст. 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя покладалося на ОСОБА_3, однак належних та допустимих доказів цього матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 серпня 2017 року скасувати.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності - по 1/2 частці за кожним - житлового будинку з надвірними будівлями, без урахування самочинного будівництва, розташованого за адресою: Харківська область Дергачівський район с. Цупівка в-д Маяковського № 5 в порядку поділу майна подружжя.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_8