Справа № 305/894/17
Провадження по справі 2/305/698/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2017 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді Ємчук В.Е.

за участю: секретаря Орос С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі Відповідач) про визнання права власності. У позовній заяві зазначив, що в червні 2014 року до нього звернувся Відповідач з пропозицією купити земельну ділянку, яка розташована в урочищі Илино, Рахівського району. 15 червня 2014 року між ним та Відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з яким продавець отримав від Позивача повну вартість земельної ділянки в розмірі 97000 гривень і зобов'язався до 15.06.2015 року підготувати всі необхідні документи для нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу. У вересні 2016 року ОСОБА_1 мав розмову з ОСОБА_2 щодо юридичного оформлення його прав на земельну ділянку через нотаріуса, однак він сказав, що знаходиться за межами області. Після цієї розмови зв'язок з ним було втрачено. Позивач вже понад два роки не може вирішити питання з Відповідачем, хоча фактично вже володіє і користується цією земельною ділянкою з серпня 2014 року, однак право власності за ним не визнається, оскільки Відповідач з незрозумілих причин ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, який між ними фактично укладений 15 червня 2014 року, а тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Факт отримання грошей підтверджується власноручно написаною розпискою у день підписання договору. Крім того, Відповідач взяв на себе зобов'язання сплатити нотаріальні послуги при посвідченні основного договору купівлі-продажу. У зв'язку з наведеним просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої у смт.Великий Бичків, яка зареєстрована за кадастровим номером :01:001:0020 від 15 червня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,80 га, що розташована за адресою смт.Великий Бичків, урочище Илино, Рахівського району, Закарпатської області: кадастровий номер :01:001:0020: зареєстрованого на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №№023082 від 18 травня 2007 року.

Позивач, ОСОБА_1, в судове засідання не з'явився, його представник - ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, у заяві, наданій суду 12.07.2017 року, позов визнав, та просив справу розглянути без його участі.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наданими суду доказами суд приходить до наступного.

Дані правовідносини регулюються цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Нормами статті 218 Цивільного кодексу України встановлено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно й одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який насправді вони вчинили і якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, ОСОБА_4 03 січня 2007 року купив у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,80 га у смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, про що було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №33.

ОСОБА_2 18 травня 2007 року було видано державний акт про право власності на земельну ділянку, де зазначено про те, що ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 03.січня 2007 року, належить земельна ділянка площею 0,80 га, яка розташована за адресою :Закарпатська область, Рахівський район, смт.Великий Бичків, урочище Ілино, цільове призначення земельної ділянки - сільськогосподарське використання. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-046. Отже, ОСОБА_2 являвся законним власником земельної ділянки, що є предметом позову.

Між сторонами 15 червня 2014 року був укладений договір, згідно з яким ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,80 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю та розташована у смт.Великий Бичків, урочище Илино, Рахівського району Закарпатської області, кадастровий номер - :01:001:0020, цільове призначення якої - для сільськогосподарського використання. Продаж земельної ділянки здійснюється за 97000 гривень. Згідно п.1.4 зазначеного договору підписання цього договору свідчитиме про одержання ОСОБА_2 повного розрахунку за продану земельну ділянку і відсутність претензій до покупця. У договорі зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання з подальшим нотаріальним посвідченням на протязі року.

Власноручно написана ОСОБА_2 розписка про отримання коштів в сумі 97000 (вісімдесят тисяч) гривень є підтвердженням наміру ОСОБА_2 продати земельну ділянку, яка є предметом позову.

У відповідності до ст. 181 ЦК України, придбана позивачем земельна ділянка, являється нерухомим майном, та згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений.

Згідно ч.2. ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

За правилами ч.2.ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», розяснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилялася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно зі ст.228 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, враховуючи, що майно правомірно набуте позивачем на підставі оплатного договору з попереднім власником, земельна ділянка була передана позивачу та знаходиться у його законному володінні, тобто він є власником майна, відповідач, а тому є підставною та такою, що підлягає до задоволення позовна вимога про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 червня 2014 року, що був укладений між ОСОБА_2 (як продавцем) та ОСОБА_1 (як покупцем), а також позовна вимога про визнання права власності за позивачем на земельну ділянку, що розташована в урочищі Ілино (згідно з Державним актом) у селищі Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 6, 10, 11, 58, 60, 88, 131, 209, 212 215, 223, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована в урочищі Ілино, в смт.Великий Бичків, Рахівського району, Закарпатської області, яка зареєстрована за кадастровим номером :01:001:0020, від 15 червня 2014 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,80 га, що розташована за адресою: смт.Великий Бичків, урочище Ілино, Рахівського району, Закарпатської області, кадастровий номер :01:001:0020, зареєстрованого на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК №023082 від 18 травня 2007 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно:

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.