АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/2736/17
Провадження № 22-ц-/790/6590/17 Головуючий І інстанції: Бондаренко В.В.
Категорія: інші Доповідач: Сащенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Пятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсними договорів, укладених представником із зловживанням довіреністю,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати недійсною довіреність ВТТ №225928 від 06.06.2014 року, видану ОСОБА_1 ОСОБА_2 та посвідчену державним нотаріусом пятої ХДНК ОСОБА_3, як таку, що видано під впливом обману, а також визнати недійсними договори, укладені представником із зловживанням довіреністю.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач є його сусідом. У 2010 року ОСОБА_2 звернувся до нього за юридичною допомогою. ОСОБА_1 успішно представляв інтереси відповідача і станом на 2012 рік між сторонами виникла взаємна довіра.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до позивача з пропозицією надати останньому 160000 грн. у позику та відкрити на його ім`я депозитний рахунок з метою отримання прибутку на взаємовигідних умовах. ОСОБА_1 погодився.

09.08.2012 року та 10.08.2012 року ОСОБА_1 було відкрито депозитні рахунки у відділенні №3 ПАТ «Платинум Банку» та укладено договори №9501 та №00099855 банківського рахунку для фізичних осіб вкладу «Готівка щомісяця». На вказані рахунки було покладено грошові кошти у сумі 75000 грн. з метою отримання процентів у розмірі 25% та 85000 грн. відповідно.

10.08.2012 року ОСОБА_1 видав довіреність №1 на імя ОСОБА_2 на розпорядження коштами в ПАТ «Платинум Банк» за договором №9501. Також була видана довіреність №2 на розпорядження коштами за договором №00099855. Проценти з двох депозитних договорів щомісячно отримував ОСОБА_2 09.03.2014 року закінчився строк дії довіреності №1, а 10.03.2014 року строк дії довіреності і №2.

06.06.2014 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність ВТТ №225928, з правом представляти його інтереси у ПАТ «Платинум Банк», з питань, повязаних з розпорядженнями грошовими коштами, що обліковуються на двох поточних рахунках. В подальшому виникли обставини, які змусили його скасувати вказану довіреність та повернути ОСОБА_2 депозитні вклади на загальну суму 160000 грн. На початку 2015 року у нього виникла підозра у прихованому використанні ОСОБА_2 довіреності ВТТ №225928 від 06.06.2014 року не в його інтересах. У звязку з цим він вирішив розірвати усі цивільно-правові договори і відносини з ОСОБА_2 та скасувати довіреність ВТТ №225928 від 06.06.2014 року. 07.04.2015 року у нотаріуса пятої ХДНК ОСОБА_3 зазначена довіреність була скасована.

У судовому засідання ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 11.10.2017 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що є всі підстави для задоволення позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 06.06.2014 року ОСОБА_1 видав ОСОБА_2 довіреність ВТТ №225928, з правом представляти його інтереси у ПАТ «Платинум Банк», зокрема з питань, повязаних з розпорядженнями грошовими коштами.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно положень ч.3 ст.202 ЦК України ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Отже, видача довіреності - це односторонній правочин, оскільки видача довіреності не вимагає згоди представника, а прийняття довіреності або відмова від неї є правом представника.

Згідно розяснень, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які

впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо

односторонніх правочинів.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 про визнання довіреності недійсною, як такої, що видана під впливом обману, не ґрунтуються на законі.

Згідно п.1 ч.1 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

07 квітня 2015 року позивач скористався таким правом скасував вказану довіреність. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов?язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Позивачем не надано жодних доказів вчинення ОСОБА_2 на підставі довіреності ВТТ №225928 від 06 червня 2014 року правочинів без згоди ОСОБА_1 та в супереч його інтересам, в тому числі і з перевищенням повноважень.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді