Справа № 477/1321/17
Провадження № 2/477/820/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі Сірюк С.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Таврія-Агро» про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,21 га, земельну ділянку площею 3,04 га, загальною площею 6,25 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, а також земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території смт.Первомайське Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 08 березня 2013 року. Уточнивши свої вимоги, також просила визнати за нею право власності житловий будинок № 11 по вул. Адміральська в смт.Первомайське Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування позову вказує, що 08 березня 2013 року померла їх з відповідачкою мати ОСОБА_7.

На момент смерті ОСОБА_7 постійно мешкала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. вул. Адміральська 11.

Разом з нею на час смерті за вказаною адресою була зареєстрована також донька відповідач по справі ОСОБА_8.

Після смерті матері відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,21 га та площею 3,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, також земельну ділянку площею 0.12 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт.Первомайське, а також на житловий будинок № 11 по вул.Адміральській в смт.Первомайське.

У встановлений законом строк, позивач звернулася до приватного нотаріус Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини за законом та було відкрито спадкову справу.

Втім, 05 липня 2017 року нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва паро право на спадщину, через те, що за життя мати склала заповіт на все своє майно на користь відповідача, яка на час відкриття спадщин була зареєстрована разом із спадкодавцем за однією адресою, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Натомість вважає, що відповідач ОСОБА_8 спадщину після смерті ОСОБА_7 не прийняла, оскільки на момент її смерті не мешкала разом із спадкодавцем, хоча і була зареєстрована разом з нею за однією адресою, та із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталася.

Відповідач по справі ОСОБА_8 за місцем своєї реєстрації не мешкає тривалий час - з 2007 року. До будинку вона не навідується, її речей у будинку немає, вона не приймає участі в його утриманні, в сплаті обов'язкових платежів та повністю втратила зв'язок з місцем своєї реєстрації.

Іноді вона телефонує позивачці або своєї доньці ОСОБА_10, яка зареєстрована та постійно мешкає за адресою - Миколаївська область, Вітовський район, смт.Первомайське, вул. Адміральська, 11.

Про смерть матері ОСОБА_6 дізналася своєчасно, але не приїхала на поховання.

Де саме вона знаходиться відповідач не пояснює, приїжджати відмовляється. Постійного зв'язку з відповідачем не має, оскільки та змінює номер свою телефону. Вона повідомила відповідачу про наявність заповіту та про проблеми з оформленням спадщини, але та поставилася про цього байдуже, спадщиною не цікавиться.

Оскільки ОСОБА_8 не вчинила жодної дії визначеною законом для реалізації своїх спадкових прав, то позивач вважає, що спадщину після смерті своєї матері вона не прийняла.

Щодо житлового будинку, то позивач посилається про набуття її матірю прав власника щодо цього майна за набувальною давністю, яким вона володіє з 1971 року. Вказувала, що мати працювала у колгоспі «Засільський», на базі якого у 1996 році створено ЗАТ «Таврія-Агро», та правонаступником якого є ТОВ «Таврія-Агро». У 1971 році для постійного мешкання матері був виділений даний будинок, а згодом в 2009 році вона сплатила гроші за даний будинок, але за життя правовстановлюючих документів не отримала.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та позивач пояснила про вище викладене. Зазначила, що відповідач з 2007 року не проживала в будинку їх матері, долею родини не цікавилась. Про смерть матері вона повідомила сестру ОСОБА_8, але та на поховання не приїхала. Будь-яких дій з реалізації права на спадкування не вчиняла та не вчиняє. Після смерті матері вона подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, але у звязку із наявністю заповіту на користь ОСОБА_8, її (позивача) право на спадкування за законом виникало лише у разі не прийняття спадщини ОСОБА_8 Посилаючись на те, що ОСОБА_8 на час смерті матері із нею не проживала, заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подала, то не є спадкоємцем, яка прийняла спадщину, проте такою є вона позивач, адже вчинила відповідні дії та у передбачені законом спосіб і строк з прийняття спадщини, проте оформленню цих прав перешкоджає наявна довідка сільської ради про реєстрацію ОСОБА_8 за місцем проживання спадкодавця.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не прибула. Про час та місце розгляду справи повідомлялась як за місцем реєстрації, так і з дотриманням вимог ч.9 ст. 74, ч. 9 ст.76 ЦПК України з розміщення оголошення у офіційних засобах масової інформації державного значення. За вказаного суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнали в повному обсязі. Підтвердили, що дійсно їх сестра ОСОБА_6 з їх матірю ОСОБА_7 не проживала задовго до смерті останньої. Долею сімї не цікавилась.

Від відповідача ТОВ «Таврія-Агро» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника, та визнання позову.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що позивачка є його золовкою, тобто дружиною брата. Мешкає з їх сімєю по сусідству. ОСОБА_1 має сестру ОСОБА_8, яку він не бачив близько десяти років, так як в с.Певромайське вона не мешкає. На поховання своєї матері вона також не приїздила. Коли їх мати хворіла, то догляд здійснювала позивачка.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання пояснила, що є сусідкою позивачки, яка мешкає в смт.Первомайське. Близько десяти років сестру позивачки ОСОБА_8 вона в с.Первомайське не бачила. Зі слів родичів ОСОБА_8, знає, що та проживає в Росії, має іншу сімю. За ОСОБА_7 до смерті доглядала позивачка, опікувалася нею та дітьми ОСОБА_8 її доньками, яким на час відїзду відповідачки виповнилося 18 та 5 років.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є донькою ОСОБА_6 З матірю спілкується по телефону, але однією сімєю вони не проживають приблизно з 2008 року. Мати виїхала на заробітки до Росії, та має нову сімю і намірів повертатись до України не має. Спілкуються рідко, раз у три - чотири місяці. Адреси проживання матері вона не знає. Зі слів матері їй відомо, що та не має наміру оформляти спадщину після смерті бабусі. Вона просила мати надати довіреність, аби вирішити питання щодо спадкового майна, але мати це прохання ігнорує, відсторонилась від вирішення питання щодо даного майна.

Зі змісту досліджених письмових доказів суд встановив, що ОСОБА_7 померла 08 березня 2013 року (а.с. 7).

Право позивача як спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_7 як доньки останньої підтверджуються даними свідоцтва про народження позивача та свідоцтва про її шлюб із ОСОБА_11 (а.с. 6,8).

За даними копії спадкової справи, ОСОБА_1 у передбачений законом строк як спадкоємець першої черги (ст.1261 ЦК) подала заяву про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_7 (а.с. 29).

В той же час, відповідно до заповіту, посвідченого 24 червня 2010 року, ОСОБА_7 на випадок своєї смерті склала заповіт на імя іншої доньки ОСОБА_6 (а.с. 38).

За такого, право ОСОБА_1 на спадкування за законом виникало у разі не прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_6

ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернулась.

Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій: видачі свідоцтва про право на спадщину щодо спірного майна, з обставин, на які у позові послалась позивач, а саме: наявністю спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину та на користь якої складено заповіт (а.с. 55).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить за наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 1223, 1268, 1269 ЦК України право на спадкування за заповітом мають особи, які зазначені в заповіті за умови, що вони прийняли спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналіз ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України дозволяє виділити три способи прийняття спадщини. По-перше, це подання протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, що вчиняється спадкоємцями, які не підпадають під дію частин 3,4 статті 1268 ЦК України. По-друге, за ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Третім способом прийняття спадщини є сам по собі факт того, що спадкоємець був малолітнім, неповнолітнім, недієздатним або обмежено дієздатним (ч. 4 ст. 1268 ЦК України). Такі факти мають існувати на час відкриття спадщини, а не на час прийняття спадщини.

Тобто, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

При цьому, ч. 3 ст.1268 ЦК України чітко передбачена вимога про постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Довідка про реєстрацію місця проживання особи є лише документом, що подається нотаріусу на підтвердження проживання, в той же час не замінює необхідності самого факту проживання та може бути оскаржено іншими спадкоємцями, в тому числі, тими, які хоча і не були зареєстровані, але дійсно фактично проживали зі спадкодавцем на час смерті.

Вимога щодо фактичного проживання зі спадкодавцем також випливає з розяснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

На підтвердження того, що відповідач ОСОБА_6 не проживала зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час смерті останньої та задовго до того (з 2007 року), окрім пояснень свідків та відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, також свідчать довідки виконкому Первомайської селищної ради від 09.06.2017 року (а.с. 14), згідно якої ОСОБА_8 у будинку № 11 по вул. Адміральській в смт.Певромайське не мешкає з 2007 року, а також дані довідки цієї ж сільської ради від 05.08.2013 року (а.с. 36), в якій дані про особу відповідача ОСОБА_6 зазначено як ОСОБА_14, що свідчить на користь пояснень позивача про не проживання цієї особи за вище вказаною адресою на час видачі цього документу, адже дані про неї за відсутності цієї особи не могли бути встановлені належним чином.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги, як спадкоємця, яка прийняла спадщину після смерті матері за законом, а також встановивши, що ОСОБА_6 на час смерті та задовго до цього із ОСОБА_7 не проживала, дій для прийняття спадщини за заповітом не вчинила, також враховуючи, що можливість прийняття спадщини позивачем в нотаріальному порядку вичерпана, та встановивши належність вище вказаних земельних ділянок до спадкової маси після смерті ОСОБА_7 (а.с. 9, 12), суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно земельних ділянок підлягають задоволенню.

Щодо житлового будинку, то згідно ст. 344 ЦК України, підставами для набуття права власності на майно за набувальною давністю, є добросовісне заволодіння особою чужим майном і відкрите, безперервне володіння нерухомим майном протягом десяти років.

Тобто для виникнення набувальної давності необхідні наступні підстави: володіння має бути добросовісним, строк володіння повинен бути не менше десяти років і таке володіння має бути відкритим.

Добросовісність володіння слід розуміти так, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали йому найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Особа на момент заволодіння майном повинна мати всі підстави вважати, що власник майна відсутній, або ж він є, але втратив інтерес до майна.

Як встановлено в ході судового слідства та слідує з пояснень позивача, а також відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, їх мати ОСОБА_7 проживала у спірному будинку з 1971 року як квартирантка. В 2009 році нею сплачено кошти за це майно, але договір купівлі-продажу не укладався.

За даними довідок ТОВ «Таврія-Агро» ОСОБА_7 в 2009 році, та що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 82), сплатила кошти за даний житловий будинок (а.с. 79), у звязку з чим він є її власністю (а.с. 80).

В той же час, суду не були надані будь-які документи на підтвердження належності даного майна ТОВ «Таврія-Агро».

За даними КП МБТІ від 25.09.2017 року, відомості щодо реєстрації права власності відсутні (а.с. 78).

Більш того, посилаючи на відсутність договору, позивач вказує, що її мати набула прав щодо цього будинку за набувальною давністю.

Втім, з таким висновком позивача погодитись не можна, адже з 1971 року ОСОБА_7 мешкала у даному будинку як працівник колгоспу.

Про укладення правочинів з відчуження цього майна на користь ОСОБА_7 суду не надано.

Квитанції про сплату за будинок у 2009 році вказують на те, що саме з цього часу ОСОБА_7 могла припускати про законність її володіння цим майном, але таке не становить десяти років.

Більш того, питання щодо набувальної давності не може стосуватися нерухомого майна первинна реєстрація права власності якого не проводилась.

Так, за змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як розяснено у п. 11 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення ст. ст. 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією із обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду

Враховуючи наведене, позивач не довів, як того вимагають положення ст.ст.10,11,60 ЦПК України, підстав набуття спадкодавцем ОСОБА_7 прав щодо цього житлового будинку за набувальною давністю, а тому підстав для задоволення цих вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлої 08 березня 2013 року, право власності на:

- земельну ділянку площею 3,21 га та земельну ділянку 3,04 га, загальною площею 6,25 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та належали ОСОБА_7 на підставі Державного акту серії І-МК № 032055, виданого 20.12.2002 року;

- земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території смт.Первомайське Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту серії ІІ-МК № 004819, виданого 07.04.1997 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами № 11 по вул.Адміральській в смт.Первомайське Вітовського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 14 грудня 2017 року.

Суддя Л.М. Семенова