КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/2716/13-ц
Провадження № 2/488/14/17 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.11.2017 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Кулава А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, -

та

за зустрічним позовом ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6, та ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та Миколаївської міськради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в обґрунтування якого вказали, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2010 р., вони є власниками земельної ділянки площею 1 000 кв.м., що розташована за адресою: м. Миколаїв, провулок Нахімова 67. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - є сусідами позивачів та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачі зазначали, що після початку будівництва на своїй земельній ділянці, вони виявили, що відповідачі порушили межі земельних ділянок та здійснили самозахват частини їхньої земельної ділянки, на якій побудували капітальну споруду сарай.

Такі неправомірні дії відповідачів завдали позивачам моральну шкоду, яка виразилась у постійній нервовій напрузі та необхідності витрачати багато часу на відновлення їх порушених прав.

Через неможливість в позасудовому порядку врегулювати виниклий спір, позивачі звернулися до суду із даним позовом, в якому просили:

-усунути їм перешкоди в користування належною їм земельною ділянкою по провулку Нахімова 67 шляхом зобов'язання відповідачів перенести межову споруду між земельними ділянками згідно плану меж земельної ділянки та зобов'язати знести сарай, побудований на території земельної ділянки по провулку Нахімова 67;

-стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.

Відповідачка ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (неповнолітнього на час пред'явлення зустрічного позову), пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та Миколаївської міськради, в обґрунтування якого вказала, що вона та її діти є співвласниками житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м. Миколаїв, провулок Нахімова 67-А. Зазначений будинок належить їм на підставі Свідоцтва про право власності від 05.04.2012 р. Це свідоцтво було видано взамін договорів купівлі-продажу від 29.11.2011 р.та від 30.11.2011 р., згідно якого ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 придбали житловий будинок разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля 23/2. На час укладення договору купівлі-продажу, до складу домоволодіння входив, у тому числі, й спірний сарай літ. С.

В подальшому рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 192 від 24.02.2012 р. житловому будинку по вул. Генерала Попеля 23/2 була надана нова адреса - провулок Нахімова 67-А.

На даний час відповідачці стало відомо про те, що належний їй сарай літ. С та огорожа знаходяться на земельній ділянці, що належить позивачам.

Відповідачка зазначає, що позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 придбали земельну ділянку по провулку Нахімова 67 у ОСОБА_8, якому вона належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.01.2007 р. У свою чергу зазначений державний акт був прийнятий на підставі рішення Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р.

Відповідачка вважає рішення Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р., виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.01.2007 р., а також договір купівлі-продажу від 11.02.2010 р., незаконними і такими, що порушують вимоги діючого законодавства через те, що при прийнятті рішення про надання ОСОБА_8 у власність земельної ділянки її межі не були узгоджені з суміжними землекористувачами, та не був належним чином обґрунтований її розмір. Як наслідок цього, ОСОБА_8 була надана у власність земельна ділянка, частина якої перебуває під забудовами та у власності сім'ї відповідача.

Посилаючись на вищевикладене, відповідачка ОСОБА_4 у своєму зустрічному позові просила:

-визнати незаконним та скасувати п.п. 19 та 19.1. рішення Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р.;

-визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 598433 від 23.01.2007 р. та скасувати його державну реєстрацію;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2010 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєст. № 259;

-відновити межі суміжного користування між земельними ділянками № 67 та № 67-А по провулку Нахімова у м. Миколаєві згідно первісних правовстановлюючих документів.

За клопотанням відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.11.2017 р. позовні вимоги за зустрічним позовом про відновлення межі суміжного користування між земельними ділянками № 67 та № 67-А по провулку Нахімова у м. Миколаєві згідно первісних правовстановлюючих документів, - були залишені без розгляду.

За ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.11.2015 року по справі була проведена судова земельно-технічна експертиза.

У судове засідання позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, позивач ОСОБА_3 надав заяву про слухання справи у його відсутність та підтримав позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 28). Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання неодноразово не з'являлася, причини її неявки суду невідомі.

Відповідачі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилися, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали заяви про слухання справи у їх відсутність та підтримали свої вимоги за зустрічним позовом, просили їх задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_8 у судові засідання по справі неодноразово не з'являвся, причини його неявки суду невідомі.

Представник відповідача за зустрічним позовом Миколаївської міськради у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Представник третьої особи без самостійних вимог а предмет спору Головного Управління Держземагентства у Миколаївській області подав заяву про слухання справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши зібрані по справі письмові докази, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 47 від 27.01.1989р. ОСОБА_8 для будівництва індивідуального житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами була надана земельна ділянка, площею 595 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, пров. Нахімова, 67.

11.09.1989р. на підставі цього рішення, між Відділом комунального господарства ВК Корабельної районної ради народних депутатів і ОСОБА_8 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою (а.с. 141-142). Зазначений договір був посвідчений старшим державним нотаріусом Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори 15.09.1989р. за реєстр. № 2576, та зареєстрований 21.09.1989 року у КП ММБТІ за реєстр. № 2431.

09.06.2005р. ОСОБА_8 подав до Миколаївської міської ради заяву про надання йому у власність земельної ділянки, що була відведена рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 47 від 27.01.1989 р. з урахуванням додаткової земельної ділянки для закінчення будівництва та подальшого обслуговування житлового будинку по провулку Нахімова 67 та земельної ділянки, площею 500 кв.м. для ведення садівництва (а.с. 122).

Із матеріалів, доданих до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_8 (а.с. 143-144) вбачається, що він надав в якості погодження від суміжних землекористувачів заяви таких осіб: ОСОБА_10, який є користувачем земельної ділянки № 69 по провулку Нахімова та не межує із земельною ділянкою по провулку Нахімова 67; та ОСОБА_11, яка є користувачем земельної ділянки № 23-А по вул. Попеля.

Разом із цим, із пояснювальної записки до проекту землеустрою (а.с. 120) вбачається, що запропонована до відведення земельна ділянка межує із такими земельними ділянками:

-з північного заходу (А-Б) пров. Нахімова,

-з північного сходу (Б-В) ділянка по пров. Нахімова, 65,

-з південного сходу (В-Г) ділянка по вул. Попеля, 23-А,

-з південного заходу (Г-А) землі не надані у власність або користування.

Зазначене також підтверджується кадастровим планом земельної ділянки (а.с. 134). Однак погодження від усіх суміжних землекористувачів у матеріалах проектної документації відсутнє. Більше того, із матеріалів проектної документації вбачається, що земельна ділянка № 69 по провулку Нахімова, користувачем якої є ОСОБА_10, взагалі не межує із земельною ділянкою, що планувалась до відведення.

Рішенням Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р. (розділ І пункти 19, 19.1) був затверджений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1 000 кв.м. за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, та передано у власність ОСОБА_8 земельну ділянку площею 1 000 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, провулок Нахімова 67.

На підставі зазначеного рішення Міськради, ОСОБА_8 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 598433 від 23.01.2007 р., на земельну ділянку площею 1 000 кв.м. із кадастровим номером :07:087:0003, що розташована по провулку Нахімова 67 (а.с. 11).

Судовим розглядом також встановлено, що рішенням Жовтневої міської ради депутатів трудящих № 82 від 13.03.1964 р. ОСОБА_12 була надана земельна ділянка у такому розмірі - в постійне користування 910,0 кв.м., і в тимчасове користування 836 кв.м. для обслуговування житлового будинку за адресою: Миколаївська обл., м. Жовтневе, вул. Жовтнева, 23. Житловий будинок за цією ж адресою належав ОСОБА_12 на підставі Свідоцтва про право власності від 30.03.1963 р.

Після смерті ОСОБА_12, його дочка ОСОБА_13 отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчено Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області, реєстр. № 152 на вказаний житловий будинок (а.с.62).

В подальшому, після смерті ОСОБА_13 30.10.2003р. - ОСОБА_14 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля (стара назва вул. Жовтнева), 23. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом посвідчено Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою, реєстр. № 1-1209 (а.с. 63-64). Крім цього, рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.05.2006р. (справа № 2-1219/2006) за ОСОБА_14 було визнано право власності на другу ? частину житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля (стара назва вул. Жовтнева), 23 (а.с. 65).

23.08.2006р. - між ОСОБА_14 і ОСОБА_15 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля, 23, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_16 за реєстр. № 1447 (а.с. 66).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.11.2006р. (а.с. 67) за ОСОБА_15 було визнано право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Попеля, 23. Із копії цього рішення вбачається, що житловий будинок разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами розташований на земельній ділянці, загальною площею 2 170,00 кв.м.

21.02.2007р. між ОСОБА_15, з однієї сторони і ОСОБА_17 ОСОБА_18, ОСОБА_19, з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу 47/100 частин домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля, 23. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_20, за реєстр. № 162 (а.с. 69).

29.11.2011р. - між ОСОБА_17 ОСОБА_18 (від імені якого діяв його представник), з однієї сторони і ОСОБА_6 (від імені якого діяли його законні представники) , з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля, 23/2 (в тому числі і сараю Літ. С). Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_21 за реєстр. № 627 (а.с. 70-71).

30.11.2011р. - між ОСОБА_19, з однієї сторони і ОСОБА_4, яка діяла від себе та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, з другої сторони, був укладений договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля, 23/2 (в тому числі і сараю Літ. С). Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_22 за реєстр. № 1369 (а.с. 73-74). Зі змісту договору вбачається, що нерухоме майно, що відчужується складається із ? частини житлового будинку літ. А, житловою площею 98,80 кв.м., загальною площею 168,80 кв.м.; і до нього прилягають господарські та побутові будівлі та споруди: навіс літ. Обо; гараж літ. П; кладова літ. Р; сарай літ. С; вбиральня-душ літ. Т та огорожі № 1,2,3,5.

В подальшому, рішенням ВК ММР № 192 від 24.02.2012 р. житловому будинку із господарськими та побутовими спорудами № 23/2 за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Попеля була надана нова адреса провулок Нахімова 67-А (а.с. 76).

05.04.2012 р. ОСОБА_23, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 взамін договорів купівлі-продажу від 29.11.2011 р.та від 30.11.2011 р., отримали Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було видане Виконкомом Миколаївської міськради, - на житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами за адресою: м. Миколаїв, провулок Нахімова, 67-А. Згідно цього Свідоцтва розмір часток у праві власності на зазначений житловий будинок становить: ОСОБА_6 - 1/2 частина, ОСОБА_4 ? частина, ОСОБА_6 - ? частина. 12.04.2012р. це свідоцтво було зареєстровано у КП ММБТІ, реєстр. № 20588303.

Із висновку судової земельно-технічної експертизи № 125-074 від 05.10.2016 р., вбачається, що внаслідок укладення вищевказаних цивільно-правових угод, домоволодіння по вул. Жовтнева 23, яке належало ОСОБА_12, було розділено між декількома різними власниками, за такими адресами: провулок Нахімова 67а; вул. Генерала Попеля 23 та вул. Генерала Попеля 23/1. На даний час між цими садибами встановлена межа у вигляді капітальних камяних заборів, і їх площа складає:

-по провулку Нахімова 67а 783 кв.м.;

-по провулку Нахімова 67 904 кв.м.;

-по вул. Генерала Попеля 23/1 652 кв.м.;

-по вул. Генерала Попеля 23 865 кв.м.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 ЗК України (у редакції, яка діяла на момент набуття у власність ОСОБА_8 земельної ділянки), - до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема:

- розпорядження землями територіальних громад;

- передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;

- надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

- організація землеустрою;

- координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;

- здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;

- вирішення земельних спорів.

Стаття 78 ЗК України визначає, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами

здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або

надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і

комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації,

визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян

у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по

кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України, згідно якої громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни - працівники державних та комунальних

сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також

пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у

власність земельних ділянок, які перебувають у постійному

користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються

з клопотанням про приватизацію цих земель відповідно до сільської,

селищної, міської ради або районної, Київської чи Севастопольської

міської державної адміністрації.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган

виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає

дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку

проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам -

працівникам державних та комунальних сільськогосподарських

підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх

числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у

порядку, встановленому цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність

земельної ділянки із земель державної або комунальної власності

для ведення фермерського господарства, ведення особистого

селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і

обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд

(присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва,

будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної

приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи

Севастопольської міської державної адміністрації або сільської,

селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У

заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська,

селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної

ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної

комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність

надає дозвіл на розробку проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки розробляється за

замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи

(ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що

обумовлюються угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з

органом по земельних ресурсах, природоохоронним і

санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і

охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних

місцевої державної адміністрації або органу місцевого

самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна

адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк

розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу

земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу

місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність

або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому

порядку.

Крім цього, відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» № 1808-ІУ від 17.06.2004 р., проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а також проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань,- підлягають обовязковій державній експертизі.

Із наявного у матеріалах справи висновку державної експертизи № 441 від 09.03.2006 р. вбачається, що наданий на експертизу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_8 був повернений на доопрацювання. Зауваження до проекту були викладені у розділі третьому зазначеного висновку, зокрема, було зазначено, що:

- рішення про надання дозволу на розробку проектно-технічної документації повинна приймати міськрада, а не виконком (п. 3.1);

- необхідно на плані відведення земельної ділянки погодити межі із суміжними землекористувачами (власниками суміжних земельних ділянок) (п. 3.2);

- креслення перенесення меж земельної ділянки не в повній мірі відповідає вимогам Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в т.ч. на умовах оренди) та договорів оренди землі (п. 3.3);

- відсутні обгрунтовуючі матеріали щодо площі земельної ділянки (3.4).

В подальшому, на зворотному боці цього висновку був зроблений запис про доопрацювання проекту землеустрою, крім п. 3.1 зауважень.

Із наведеного вище суд робить висновок, що рішення про надання ОСОБА_8 дозволу на розроблення проекту землеустрою було прийнято неповноважною на те особою Виконкомом, а не Миколаївською міськрадою, що суперечить положенням ст. 118 ЗК України, а також ст. 22 Закону України «Про землеустрій» № 858-ІУ від 22.05.2003 р., та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених Постановою КМУ № 677 від 26.05.2004 р. (далі Порядок). Так, пунктами 3, 10, 11 Порядку визначено, що проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок. Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства. Після одержання позитивного висновку державної експертизи проект відведення земельної ділянки розглядається сільською, селищною, міською радою, районною, Київською та Севастопольською міською держадміністрацією, затверджується ними або в установленому порядку подається до інших органів, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Крім цього, у матеріалах проектної документації після його доопрацювання відсутні матеріали щодо обґрунтування розміру земельної ділянки, що відводиться, зокрема, було запропоновано виділити ОСОБА_8 земельну ділянку, площею 1 000 кв.м., в той час як в проектній документації наявний договір про надання в безстрокове користування ОСОБА_8 земельної ділянки, площею 595 кв.м. (договір від 11.09.1989 р.). Також у проектній документації відсутнє погодження від усіх суміжних землекористувачів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що при прийнятті Миколаївською міськрадою рішення № 4/19 від 18.08.2006 р. щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_8 земельної ділянки та визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 1 000 кв.м. по провулку Нахімова 67, Миколаївською міськрадою були порушені вимоги діючого на той час земельного законодавства, а відтак таке рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо.

Виходячи із такого, визнання недійсним рішення Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р., на підставі якого ОСОБА_8 набув право власності на земельну ділянку по провулку Нахімова 67 та отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ № 598433 від 23.01.2007 р., має наслідком визнання недійсним та скасування цього Державного акту.

Щодо вимог зустрічного позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2010 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєст. № 259, то суд вважає необхідним зазначити таке.

Згідно статей 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Судовим розглядом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки по пров. Нахімова 67, позивачами ОСОБА_24 було самовільно встановлено капітальний забор між цією ділянкою та земельною ділянкою № 67-а по пров. Нахімова, внаслідок чого належний відповідачам ОСОБА_6 сарай літ. С виявився на території земельної ділянки, належної ОСОБА_24. Такі висновки суду ґрунтуються на висновках судової земельно-технічної експертизи № 125-074 від 05.10.2016 р., зокрема, на ситуаційному плані, на якому відображена споруда КН (сарай літ. С), на земельній ділянці по пров. Нахімова 67. Це також підтвердили й допитані в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 та спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_26, які пояснили суду, що внаслідок неправильного та неузгодженого встановлення позивачами ОСОБА_24 капітального забору між земельними ділянками, площа та конфігурація їх земельної ділянки змінилася, і в їх фактичному користуванні опинився сарай літ. С, який належить ОСОБА_6.

Також, зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу від 11.02.2010 р. вбачається, що Хивричі за цим договором придбали земельну ділянку, вільну від будь-яких забудов (п. 3.1 договору). А із договорів купівлі-продажу від 29.11.2011 р. (а.с. 70-71) та від 30.11.2011 р. (а.с. 73-74) вбачається, що сарай літ. С. прилягав до житлового будинку № 23/2 по вул. Попеля (теперішня адреса пров. Нахімова 67-а), який придбали ОСОБА_6. Крім цього, із копії технічного паспорту на цей будинок (а.с. 79-81), який був виготовлений Миколаївським МБТІ станом на 04.12.2008 р., вбачається, що сарай літ. С, розміром 3,69 х 1,57 був побудований до цієї дати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний договір купівлі-продажу від 11.02.2010 р., який був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суперечить вимогам цивільного законодавства, грунтується на державному акті на землю серії ЯГ № 598433 від 23.01.2007 р., який суд визнав недійсним та порушує законні права та інтереси відповідачів ОСОБА_6, а через це підлягає визнанню недійсним.

Що ж до вимог позивачів ОСОБА_3 за первісним позовом, то суд не вбачає підстав для їх задоволення виходячи із того, що судовим розглядом встановлено, що перенести межу між земельними ділянкам № 67 та 67-а по провулку Нахімова відповідно до плану меж земельної ділянки з урахуванням висновків суду по зустрічному позову є неможливим. До того ж, відсутні підстави для знесення сараю літ. С., належного ОСОБА_6, оскільки він був придбаний ОСОБА_6 у спосіб, передбачений законом на підставі цивільно-правових угод, та виявився на земельній ділянці № 67 внаслідок неправильного встановлення ОСОБА_24 капітального забору. Також позивачі ОСОБА_3 не довели своїх вимог щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди, її існування, розміру, протиправних дій відповідачів тощо.

Крім цього, суд вважає необхідним зазначити, що позивачі ОСОБА_3 заявили свої вимоги до ОСОБА_5, який не є власником земельної ділянки № 67-а по пров. Нахімова, а тому не є належним відповідачем по первісному позову. При цьому позовних вимог до співвласників цієї земельної ділянки - ОСОБА_6 та законного представника неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, позивачі не заявляли.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляд справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Аналіз зазначеної норми цивільного процесуального законодавства дозволяє зробити висновок, що така заміна може відбутися тільки за ініціативою позивача, за його клопотанням, а суд позбавлений можливості за своєю ініціативою проводити заміну неналежного відповідача. Відповідні роз'яснення містяться і в п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України та стягує з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та Миколаївської міськради на користь ОСОБА_4, ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 1 218 грн. та витрати за проведення експертизи у розмірі 5 000 грн. Судові витрати, понесені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд їм не відшкодовує через те, що у задоволенні їх позову було відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4, яка діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6, та ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та Миколаївської міськради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу земельної ділянки задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати п.п. 19 та 19.1. рішення Миколаївської міськради № 4/19 від 18.08.2006 р.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 598433 від 23.01.2007 р., який був виданий ОСОБА_8, та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 94 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.02.2010 р., який був укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєст. № 259.

Стягнути на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з ОСОБА_2 Євгенівни, ОСОБА_3, ОСОБА_8 та Миколаївської міськради у відшкодування судових витрат - по 1 554,50 грн. із кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.І. Селіщева