Провадження № 2/243/2728/2017
Справа № 243/4625/17
11 липня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
Головуючого - судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси», про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 04 травня 2017 року не зявились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, на задоволенні позову наполягали.
Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився. 10 липня 2017 року на адресу суду з державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника підприємства. В запереченнях, що надійшли на адресу суду 10 липня 2017 року, зазначено, що державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 Так, позивач дійсно працював на посаді сторожа Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Виробничим комплексом «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в повному обсязі було нараховано належну заробітну плату та інші передбачені законодавством виплати. На даний час підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі, однак вживає всіх можливих заходів в найкоротші терміни здійснити всі належні виплати, та буде й надалі вживати заходи в межах законодавства, спрямовані на погашення заборгованості по заробітній платі та інших обовязкових платежів до бюджету. Позивач наводить розрахунки середньоденного заробітку та кількості днів затримки розрахунку, але відповідно до витягу з табелю використання робочого часу за жовтень та листопад 2016 року Виробничого комплексу «Екопет» ОСОБА_1 працював позмінно - 22 години за зміну. Також, відповідно до інформації, яка міститься у витязі з табелю використання робочого часу, позивач відпрацював 154 години за листопад та 176 годин за жовтень 2016 року. Однак, в своїх розрахунках до позовної заяви, Позивач обчислює середній заробіток помножуючи заробіток за 6 місяців на кількість днів затримки розрахунку 139, що суперечить інформації, яка міститься у витягах з табелів використання робочого часу та розрахунку відповідно до Постанови КМУ №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», чим свідомо вводить суд в оману, щоб збільшити суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із розрахунком відповідача середня заробітна плата позивача має складати 9297,75 грн. Крім того, вважає, що є доцільним застосувати принцип співмірності при призначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням розміру спірної суми, та виходячи з принципу розумності та справедливості розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який міститься в позовних вимогах, має бути прирівняним з розміром заборгованості по заробітній платі на день звільнення. У звязку із наведеним, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до виробничого комплексу «Екопет» державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Згідно із вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України, розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Основним Законом України, статтею 43 Конституції України, передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.
Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, 16 листопада 2015 року було прийнято на роботу сторожем до Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною та 30 грудня 2016 року звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, що стверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 5).
Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
В частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».
Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом.
Відповідно вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або повноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
Матеріалами справи встановлено, що при звільненні ОСОБА_1 між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачеві сум.
Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку".
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.
Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" вказаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Приписами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.
Враховуючи ті обставини, що на теперішній час підприємство не провело із позивачем повного розрахунку, то перебіг тримісячного строку звернення до суду не розпочинався.
Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.
Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем обов'язку по проведенню розрахунку із звільненим працівником, то таке є підставою для покладення на нього встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності.
Виходячи із засад законодавства, що регулює трудові правовідносини між працівником та роботодавцем, відсутність підстав для її покладення, в т.ч. у визначеному повивачем розмірі такої відповідальності має доводити роботодавець.
Тому з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку з 31 грудня 2016 року по 11 липня 2017 року.
Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України Про порядок обчислення середньої заробітної плати № 100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно із Статтею 108. КЗпП України , робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Згідно із розрахунковими відомостями заробітної плати Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, робота позивача у нічний час оплачується у підвищеному розмірі 35 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи в нічний час.
Згідно із розрахунковими відомостями по заробітній платі та графіком роботи сторожів Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною:
В жовтні 2016 року ОСОБА_1 мав оклад 2050 грн., відпрацював 16 днів, всього 176 годин, з яких у нічний час 64 години та 14 годин святкових.
В листопаді 2016 року ОСОБА_1 мав оклад 2050 грн., відпрацював 14 днів, всього 154 години, з яких у нічний час 56 годин.
Таким чином, середньогодинна заробітна плата за останні два місяці, що передували звільненню становить 12,45 грн.:
154 години + 176 годин = 330 годин / 2 = 165 годин на місяць;
2050 / 165 = 12,42 грн. на годину.
Середня кількість годин роботи в нічний час на місяць становить 60 годин:
64 години + 56 годин = 120 / 2 = 60 годин роботи в нічний час на місяць.
Середня кількість годин роботи в денний час на місяць становить 105 годин:
165 годин 60 годин = 105 годин на місяць.
Таким чином, середньогодинна заробітна плата (в нічний час) за останні два місяці, що передували звільненню становить 16,77 грн.:
2050 грн. / 165 годин Х 60 годин Х 35% / 100 = 260,91 грн.
260,91 / 60 годин = 4,35 грн. на годину
12,42 грн. + 4,35 = 16,77 грн. на годину (в нічний час).
Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31 грудня 2016 року по 11 липня 2017 року становить :
105 годин (в денний час) Х 12,42 грн. = 1304,10 грн. на місяць.
1304,10 грн. Х 6 місяців(прострочення) = 7824,60 грн. (в денний час).
60 годин ( в нічний час) Х 16,77 грн. = 1006,20 грн. (в нічний час)
1006,20 грн. Х 6 місяців (прострочення) = 6037,20 грн. (в нічний час).
Виходячи із графіку роботи сторожів Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, середня кількість відпрацьованих годин на початок місяця за 7 днів включно становить:
( за жовтень 2016 року) 14 годин + 8 годин + 14 годин + 8 годин = 44 години
( за листопад 2016 року) 14 годин + 8 годин + 14 годин = 36 годин
44 год. + 36 год. = 80 год. з яких 32 год. в нічний час та 48 год. в денний час.
32 год. / 2 = 16 год. (середня кількість годин в нічний час за сім днів роботи)
48 / 2 = 24 год. (середня кількість годин в денний час за сім днів роботи)
Таким чином, враховуючи, період прострочення розрахунку, який становить 6 місяців 7 днів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 7 днів прострочення становить :
12,42 грн. Х 24 год. = 298,08 грн. ( за 7 днів прострочення в денний час)
16,77 грн. Х 16 год. = 268,32 грн. ( за 7 днів прострочення в нічний час)
298,08 грн. + 268,32 грн. = 566,40 грн. всього за 7 днів прострочення.
Таким чином, виходячи з встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у звязку із цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно ст. 11 ЦПК України.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."
Відповідно до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК).
Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Відповідно до вимог п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складала 1600,00 грн.
У звязку із чим, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,27,59,60,88,192,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст.9, 263,617 ЦК України, ст.ст. 4,83, 116 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, Законом України Про судовий збір, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виробничого комплексу «Екопет» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси», Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3