21.07.2017 227/2231/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі Сухіна О.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 20 липня 2017 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті 28 грудня 2016 року в м.Макіївка, Донецької області, його батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свою заяву мотивував тим, що він є сином ОСОБА_2, який помер внаслідок хронічної серцево судинної недостатності в себе дома за адресою: м.Макіївка, вул.Грузська, 81.

Звернувшись до Покровського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть, йому було відмовлено, з тих підстав, що для підтвердження факту смерті, предявлено документ, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення та необхідно для отримання свідоцтва про смерть виданого державним органом України та для отримання допомоги на поховання.

Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та згідно ст.184 ЦПК України був допитаний у якості свідка. Пояснив суду, що він є сином ОСОБА_2 Батьки мешкали у м.Макіївка, батьку було вже 89 років, він себе погано почував, хворів. Помер батько у себе вдома у м.Макіївка вул.Грудська, 81. Зазначив, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку, тому просив заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог не заперечував.

Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_2 є батьком її чоловіка. Вони були в гарних стосунках, вона з чоловіком за ним доглядали, оскільки він хворів. Помер ОСОБА_2 у себе вдома 28.12.2016 р. у м.Макіївка, вона з чоловіком брала особисту участь у його похованні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів,що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-НО №750915, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського району м.Макіївки у Донецькій області, актовий запис №1285 від 10.11.1953 р.

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України ВА 320562, виданого 19 квітня 1996 року Центрально міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1, народжений 12 жовтня 1953 року в м.Макіївка, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, кв.Железнодорожний, буд.6 кв.44.

Відповідно до довідки від 25.01.2017р. №, виданої УСЗН Добропільської міської ради, ОСОБА_1 з 25.01.2017 р. зареєстрований як особа, переміщена з тимчасово окупованої території в м.Добропілля, вул.Першотравнева, 127/5.

Як вбачається з копії лікарського свідоцтва про смерть № 674 від 28 грудня 2016 року, виданого Центром первинної медико санітарной допомоги №5 м.Макіївка, ОСОБА_2, народжений 08 листопада 1927 року, помер 28 грудня 2016 року в Кіровському районі м.Макіївка - 36. Зазначена безпосередньо причина смерті ішемічна хвороба серця. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією.

Вказану обставину підтверджує довідка про причину смерті від 28.12.2016 р., що видана цією медичною установою.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Макіївським міським відділом запису актів цивільного стану від 28.12.2016р., ОСОБА_2 помер 28 грудня 2016 року в Кіровському районі м.Макіївка, про що складено відповідний актовий запис №2253 від 28.12.2016 року.

Крім цього, суд бере до уваги додану до матеріалів справи фотокартку, з місця поховання ОСОБА_2, показання свідка ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Як вбачається з листа № 1790/15.21-28 від 19.07.2017 р. Покровський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 з підстав, того, що заявником надані документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту має юридичне значення, оскільки у відповідності до ст. 17 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово - медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Крім цього, форма медичних документів, які були надані заявником не відповідають формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545, вони є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд враховує розяснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2017р., викладені в інформаційному листі № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2017р. щодо розгляду справ зазначеної категорії.

Крім того, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті особи, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його батька ОСОБА_2, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 212-215, 223, 234, 257-1, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Покровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 28 грудня 2016 року в м.Макіївка, Донецької області, Україна, в результаті ішемічної хвороби серця. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією. Місце проживання на день смерті: м.Макіївка, вул.Грузська, 81.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

21.07.2017