Справа № 594/72/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Губіш О.А.

при секретарі - Окулянко У.Г.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним, визнання заповіту нікчемним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_5, яка за життя, а саме 08.02.2002р. склала заповіт на користь позивача. Проте, після смерті такої довідалась, що 09.07.2008р. померла склала заповіт на користь відповідача.

Оскільки померла за життя такої волі не виявляла, повідомляла тільки про те, що з відповідачем уклала договір довічного утримання, просила суд визнати заповіт від 09.07.2008р. удаваним правочином.

До початку розгляду справи по суті представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд визнати заповіт, складений 08.02.2002р. померлою ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 - дійсним; визнати заповіт, складений 09.07.2008р. померлою ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2 - нікчемним; зобов»язати ОСОБА_2 повернути майно, набуте за заповітом до попереднього стану.

В обгрунтування чого посилався на те, що на початку жовтня 2011 року позивач, при зверненні до Борщівської державної нотаріальної контори, довідалась про те, що 04.08.2011 року, після смерті ОСОБА_5 було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на ОСОБА_2, яка проживала по сусідству з померлою. Підставою для чого був заповіт від 09.07.2008р., посвідчений Ниврянською сільською радою.

Проте, ще за життя померла ОСОБА_5 повідомляла позивача про те, що уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір довічного утримання, та за здійснення такою догляду за нею віддіавала їй пенсію. Оскільки до дня смерті ОСОБА_5 постійно спілкувалась з нею в телефонному режимі, крім того, незадовго до смерті навідувалась до неї, і за відсутності будь-яких повідомлень з сторони останньої щодо наміру скласти заповіт на користь відповідача, вважає, що заповіт складений 09.07.2008р. померлою ОСОБА_5 на користь відповідача ОСОБА_2 є таким, що не відповідає внутрішній волі спадкодавця та дії спадкодавця не були спрямовані на реальнее настання наслідків, так як ОСОБА_5 такого заповіту взагалі не підписувала.

А тому, вважає, що діями відповідача були порушені її законні права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй за заповітом майном, оскільки вважає, що померла заповіту на ОСОБА_2 наміру залишати не мала, як і наміру змінити свою волю шляхом видачі повторного заповіту на користь ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що наведені позивачем обставини дійсності не відповідають - така з померлою до дня смерті по телефону не спілкувалась та до неї не навідувалась і догляд за нею не здійснювала. ОСОБА_5 заповіт на користь відповідача уклала за власного волевиявлення. ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_5, після смерті такої здійснила її поховання. Крім того, вказав, що мати представника позивача, господарство якої межує з господарством померлої ОСОБА_5 претендує на частину земельної ділянки, яка знаходилась в користуванні померлої, з приводу чого в минулому неодноразово зверталась до органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів. У зв»язку з тим, що її звернення позитивно для неї вирішені не були, фактично сім»я ОСОБА_1, діючи від імені позивача, почала звертатися для вирішення спірного питання до суду. Так, спір, який вирішується судом є вже п»ятим по рахунку зверненням від імені позивача до суду. При цьому, стороною позивача постійно змінюються вимоги щодо спірного заповіту - так такий просили визнати недійсним, удаваним, крім того, просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину недійсним. Щодо визнання спірного заповіту нікчемним вважає, що підстави для цього відсутні, так як такі позивачем не наведені, як і докази, які б такі обставини стверджували - заповіт складений ОСОБА_5 на користь відповідача складено особою, яка мала на це право, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. У зв»язку з чим, заповіт складений ОСОБА_5 на користь відповідача не може бути визнано дійсним.

Поряд з тим, просив суд застосувати до вирішення спірного питання строк позовної давності, оскільки як випливає із тверджень позивача про порушене право така довідалась у жовтні 2011 року, а з позовом до суду звернулась у 2017 році.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал заповіту від 09.07.2008 року, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, вихолячи з наступного.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Як встановлено судом, що 09 липня 2008 року ОСОБА_5 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, а також належні майнові права заповіла відповідачу ОСОБА_2

Вказаний заповіт посвідчено секретарем Ниврянської сільської ради ОСОБА_9., зареєстровано в реєстрі № 275.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла. Заповіт, складений 09 липня 2008 року на ім»я відповідача ОСОБА_2, за життя ОСОБА_5 не змінювала і не скасовувала.

Зазначені обставини в ході судового розгляду були стверджені оглянутими в судовому засіданні оригіналом вказаного заповіту, наданого на вимогу суду Борщівською державною нотаріальною конторою, оригіналом свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 08 вересня 2010 р. виданного Ниврянською сільською радою, оригіналом свідоцтва про смерть ОСОБА_5 від 12 травня 2017 р. виданного повторно Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області.

Поряд з тим, встановлено, що за життя ОСОБА_5 проживала одиноко, через незадовільний стан здоров»я потребувала стороннього догляду, який за нею здійснювала відповідач ОСОБА_2, в зв»язку з чим ОСОБА_5 виявила волю щодо укладення на користь останньої заповіту і таку дію вчинила. Що в ході судового розгляду було стверджено показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9., ОСОБА_8, які кожен зокрема, показали, що покійною до дня смерті опікувалась виключно відповідач - ОСОБА_2, так як дочка покійної, яка також проживала в с. Нивра мала незадовільний стан здоров»я і тому не могла опікуватися матір»ю належним чином. Із зятем покійна перебувала у неприязних стосунках, а тому, з ним не спілкувалась. Онуки покійної проживали за межами села, до неї не навідувались. Позивач ОСОБА_4 з села виїхала у 80 рр. двадцятого століття, і після того в село навідувалась рідко, ОСОБА_5. яка є її бабою, до дня смерті не доглядала.

Крім того, свідок ОСОБА_9. суду показала, що у 2008 році обіймала посаду секретаря Ниврянської сільської ради, коли ОСОБА_5 повідомила, що має намір скласти заповіт у користь ОСОБА_2, яка проживала з нею по сусідству та доглядала за нею. Після чого, заповіт було складено, і такий ОСОБА_5 до смерті не змінювала і не скасовувала. Наміру укласти з ОСОБА_2 договір довічного утримання покійна не висловлювала.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільсьива. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт, складений ОСОБА_5 09 липня 2008 року, був складений особою, яка мала на це права, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. А тому, такий не може бути визнаний нікчемним.

Доказів, які б стверджували зворотнє чи спростовували вказані факти стороною позивача надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду.

Поряд з тим, суд вважає за необхідне відзначити той факт, що при зверненні до суду з позовом позивач, посилаючись на те, що проживає в іншій області, хворіє, та через скрутне матеріальне становище не мала змоги скористатися послугами кваліфікованого фахівця в галузі права, просила суд формально поновити строк на звернення до суду.

Проте, суд не знаходить наведені позивачем обставини як підставу для поновлення строку для звернення із позовом до суду, у зв»язку з чим приходить до висновку, що позивач такий пропустив без поважних причин.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що в минулому позивач неодноразово, через своїх представників, які є адвокатами, тобто фахівцями в галузі права, зверталася до суду з приводу визнання заповіту укладеного ОСОБА_5 09.07.2008р. на користь ОСОБА_2 то удаваним, то недійсним, крім того, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які мали місце в період з 7 липня 2011 року.

Що позивачем, при зверненні до суду у 2017 році повідомлено не було, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 131 ЦПК України відповідно до якої сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору.

А отже, посилання позивача на ту обставину, що вона не мала змоги скористатись допомогою фахівця в галузі права, суд не знаходить такою, що відповідає дійсності. Поряд з тим, позивач на навела та належним чином не довела обставини, які б стверджували той факт, що з жовтня 2011 року остання хворіла, в зв»язку з чим не мала змоги звернутися до суду.

Виходячи з наведеного вище, на підставі ст. ст. 73, 203, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про визнання заповіту дійсним, визнання заповіту нікчемним - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на сторони в тих межах, в яких вони їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Борщівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при його оголошенні - в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Головуюча: