Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/6265/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Провадження № 22-ц/778/1354/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Бердянської міської ради Запорізької області, третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 04.08.2009 року померла її баба ОСОБА_5, яка на момент смерті була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповідала все своє майно їй та її рідному брату ОСОБА_6

Після смерті баби відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_2.

Брат мешкав в м. Бердянську і після смерті баби почав користуватись зазначеною квартирою. Оскільки позивач мешкала в Дніпропетровській області, працювала там та не мала можливості приїхати до м. Бердянська для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, який 15.01.2010 року належним чином завірив її заяву про прийняття спадщини за заповітом, яку в подальшому вона поштовим відправленням надіслала своєму брату ОСОБА_6 для того, щоб він передав її нотаріусу.

Позивач вважала, що виконала всі обовязки спадкоємця, прийняла спадщину і збиралась пізніше отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Після смерті свого брата ОСОБА_6, яка настала 03.08.2016 року внаслідок нещасного випадку, вона виявила, що її заяву про прийняття спадщини після смерті бабусі ОСОБА_5 брат не передав нотаріусу, а зберігав у себе. Після чого вона звернулася до нотаріуса із тією ж заявою про прийняття спадщини від 15.01.2010 року, однак там їй було розяснено порядок та строки прийняття спадщини, повідомлено про пропуск встановленого законодавством шестимісячного строку та рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_4 вважає, що пропустила строк з поважних причин.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визначити їй додатковий строк в один місяць для подання державному нотаріусу Бердянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.08.2009 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк в один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 04.08.2009 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня 2008 року, за змістом частини третьої статті 14, статті 292 ЦПК право на апеляційне оскарження судових рішень мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив із того, що ОСОБА_8 не прийняла спадщину спадкодавця ОСОБА_5В з поважних причин, та дійшов висновку про необхідність визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Проте погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він є передчасним, суд прийшов до нього з порушенням норм процесуального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України).

За нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) , а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 серпня 2009 року померла ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 148911.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3.

Як вбачається з копії спадкової справи № 820/2009, за життя 11.12.1992 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстраційний номер № І-7547, яким всю належну їй на праві особистої власності квартиру № 87, що знаходиться в м. Бердянську по вул. Горького, 45, заповідала своїм онукам - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 в рівних частинах кожному.

ОСОБА_6 04.09.2009 року звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5, зазначивши, що усклад спадкового майна входить: квартира АДРЕСА_3. У заяві ОСОБА_6 зазначив, що крім нього є інші спадкоємці за заповітом ОСОБА_10.

Отже, ОСОБА_6 є спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5

ОСОБА_4 15.01.2010 року звернулася до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, яким було засвідчено справжність її підпису на заяві до Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_5.

Ця заява була направлена позивачем на імя свого брата ОСОБА_6 в м. Бердянськ Запорізької області для подальшого передання до нотаріальної контори.

ОСОБА_6 помер 03.08.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 368867.

З копії спадкової справи № 385/2016 вбачається, що з заявою від 08.08.2016 року про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 серед інших звернувся його син - ОСОБА_3.

Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_6

За встановлених обставин колегія суддів вважає, що вирішенням спору безпосередньо зачіпаються права та законні інтереси ОСОБА_3

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає. Суд першої інстанції не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Суд першої інстанції розглянув справу без участі ОСОБА_3, який є належним відповідачем у справі, а не Бердянська міська рада Запорізької області, як помилково вважав суд першої інстанції.

ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі, що позбавило його можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 27, 31 ЦПК України, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін та ухваленню законного і обґрунтованого рішення.

Розгляд справи по суті спору з неналежним відповідачем позбавляє суд можливості зробити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував коло належних відповідачів та, в порушення вимог ст. 33 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення їх до участі у справі та правові наслідки щодо нереалізації такого права. Усунути вказані недоліки на стадії апеляційного розгляду справи неможливо. Цивільний процесуальний Кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі як співвідповідача, вирішити справу як суд першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За викладених обставин ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

При скасуванні рішення суду із зазначених підстав апеляційний суд не дає правової оцінки щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки вони можуть бути предметом розгляду судом першої інстанції при повторному зверненні позивача до суду до належного відповідача (відповідачів) для вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2017 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: