Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

16 листопада 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника органу опіки і піклування ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 Вікторовичана на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, зміну порядку сплати аліментів та стягнення збитків,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнутих на користь ОСОБА_3 за рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.07.2015 року, до 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просив змінити спосіб стягнення аліментів на утримання доньки, шляхом присудження внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні ПАТ «Державний ощадний банк України» та стягнути з відповідача збитки в сумі 231 грн. 92 коп., повязані з відновленням його порушеного права.

Позовні вимоги мотивував тим, що на даний час матеріальний стан одержувача аліментів ОСОБА_3 покращився, а доходи платника аліментів, навпаки, знизились. Відповідач покращує стан свого здоровя в санаторно-курортних закладах, тоді як, відповідач такої можливості не має, стан його здоровя погіршується.

Крім того, позовна вимога про зменшення розміру аліментів додатково мотивована тим, що відповідач допускає нецільове витрачання аліментів, що спонукало позивача вчинити позов про зменшення їх розміру та внесення аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Оскільки відповідач на його вимоги надати звіти щодо витрачення аліментів на потреби дитини не реагує, позивач просив стягнути матеріальні збитки в сумі 231 грн. 92 коп., які він зазнав у зв»язку з необхідністю неодноразових звернень через відділення поштового звязку до відповідача з проханням надати інформацію про дитину та витрачення аліментів.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, зміну порядку сплати аліментів та стягнення збитків відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати рішення суду та задовольнити його позовні вимоги , посилаючись на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції поза увагою суду залишились доведені позивачем обставини, що є підставою для зменшення розміру аліментів, внесення аліментів на особовий рахунок дитини, їм не була надана належна правова оцінка, що потягло за собою невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Крім того, ОСОБА_2 не погоджується з позицією суду про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення збитків, повязаних з відновленням його порушеного права на одержання інформації про утримання дитини, яка проживає окремо від батька та про використання сплачених на користь дитини аліментів, посилаючись на те, шо висновок суду в цій частині суперечить приписам ст. 1166 ЦК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, оскільки позивач не подав суду переконливих доказів на підтвердження погіршення свого матеріального становища, а зміна порядку утримання аліментів шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у банку не поліпшить становища дитини, яка потребує на своє утримання коштів саме на даний час, а не тоді, коли вона досягне свого повноліття. Оскільки судом першої інстанції не було встановлено підстав до задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, зміну порядку сплати аліментів, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції були зясовані обставини справи в обсязі, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та вірно застосовані норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбчено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами у справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 29, т.1).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 30-31, т.1).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.07.2015 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку (а.с.32-35, т.1).

У даний час, малолітня дитина проживає разом з матірю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 93, 94, том 1).

Згідно довідки Головного управління ДФС у Чернігівській області № 501/Б/25-22-13-02-06 від 17.01.2017 року, ОСОБА_2 є приватним підприємцем та отримав дохід від підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 15 850,00 грн., за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року 12 200, 00 грн. (а.с. 170, т.2), що свідчить про те, що матеріальний стан відповідача істотно не погіршився, а відповідно, ним не було доведено наявності істотних юридичних обставин, виникнення яких давало б підстави для перегляду в судовому порядку рішення суду про стягнення аліментів.

Належних доказів на підтвердження погіршення стану здоров»я, яке перебуває у причинному зв»язку з розміром отримуваних доходів та можливістю сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, та наявності змін у сімейному стані позивачем подано не було, а тому відсутність даних про зазначені обставини також виключає можливість зменшення аліментів.

Окрім того,з матеріалів справи встановлено, що позивач має на праві власності нерухоме майно, займається підприємницькою діяльністю, а відповідно має можливість на власний розсуд вирішувати питання її ефективності та збільшення прибутку від вказаної діяльності. З урахуванням змін, внесених до Сімейного кодексу України з 08 липня 2017 року щодо законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на одну дитину у вигляді 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зменшення розміру аліментів, що сплачуються позивачем за рішенням суду, не матиме для позивача правових наслідків, оскільки законодавцем встановлено мінімум, який не може бути зменшено жодним рішенням суду.

Поряд з наведеними вище підставами для зменшення розміру аліментів, позивачем в порядку обгрунтування позовних вимог було здійснено посилання на встановлення ним особисто факту нецільового витрачання ОСОБА_3 аліментів та зменшення їх розміру на підставі положень ч. 2 ст. 186 СК України.

Зокрема, позивач стверджував про те, що доказом нецільового використання відповідачем аліментів є його показання, надані ним суду в якості свідка під присягою, про те, що у розмові, яка відбулась 21 квітня 2016 року між ним та ОСОБА_3 у приміщенні Новозаводського районного суду м. Чернігова під час перерви у судовому засіданні у справі щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, остання повідомила йому особисто про витрачання нею всіх його коштів на оплату допомоги адвоката.

Положеннями ст. 63 ЦПК України передбачено, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Виходячи з суті наведеної норми процесуального закону, для визнання показання свідка засобом доказування, суд має перевіряти джерело отримання ним інформації.

У даному випадку, за посиланням позивача, джерелом його обізнаності щодо нецільового використання аліментів є повідомлення про це відповідача ОСОБА_3 Однак, зважаючи на те, що відповідач в судовому засіданні заперечувала відносно повідомлення нею тієї інформації, що саме кошти, які вона отримала як аліменти, вона витратила на оплату правової допомоги адвоката, стверджуючи про те, що у розмові мова йшла про витрачання нею значних коштів на утримання адвоката у зв»язку з веденням позивачем проти неї судових справ, які вона могла б витрачати на потреби дитини. Бажання бути допитаною в якості свідка з приводу вказаних обставин, ОСОБА_3 не виявила.

За таких обставин, коли при перевірці судом джерела отримання позивачем інформації щодо нецільового витрачання відповідачем аліментів, подана ним інформація не знайшла свого підтвердження, суд першої інстанції обґрунтовано не вдався до оцінки показань свідка ОСОБА_2 як доказу для обгрунтування рішення, адже, в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, згідно рішення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, як органу опіки і піклування, № 74 від 10.04.2017 було затверджено висновок щодо цільового витрачання аліментів ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 94 том 2).

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертався із заявою до органу опіки та піклування про перевірку цільового витрачання аліментів ОСОБА_3, однак фактів нецільового використання відповідачем аліментів органом контролю за цільовим витрачанням аліментів, відповідно до приписів ч.1 ст. 186 СК України, встановлено не було.

З акту обстеження умов проживання від 01.06.2016 року, складеного органом опіки і піклування, судом було встановлено, що відповідач з дитиною проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, дитина має місце для відпочинку, занять і дозвілля, для неї створено всі умови для нормального розвитку і відпочинку (а.с. 93, т.1).

З наданих відповідачем довідок було встановлено, що ОСОБА_5 відвідує заняття англійської мови в «Студії РозУмка», заняття образотворчого мистецтва в Арт-студії «Колібрі», заняття хореографічного колективу «Квітка» Чернігівського обласного палацу дітей та юнацтва, періодично проходить оздоровлення в санаторіях.

Відповідно до відповіді № 14 від 10.02.2017 Чернігівського ліцею № 32 Чернігівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 належним чином здійснює догляд за навчанням та вихованням доньки ОСОБА_5. Дитина доглянута, завжди причесана, гарно одягнута.

Зазначені докази підтверджують те, що ОСОБА_5 знаходиться під гідним піклуванням своєї матері, яка забезпечує своїй дитині повноцінне харчування, догляд та медобстеження (а.с. 3, т. 2).

За таких обставин, коли судом не було встановлено фактів нецільового використання аліментів ОСОБА_3, висновок суду про те, що підстави для зміни способу стягнення аліментів шляхом їх внесення платником на особистий рахунок дитини , відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, відсутні.

Судом першої інстанції було вірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на оплату вартості відправлення письмових звернень до відповідача засобами поштового звязку, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Умовою застосування цієї норми є завдання майнової шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного звязку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

В позовній заяві ОСОБА_2 посилається на те, що відповідачем було порушено вимоги ст. 11, 15 Законі України «Про охорону дитинства», якими передбачено обовязок одного з батьків, з яким проживає дитина, надавати інформацію про дитину, а саме про використання дитиною сплачених аліментів, тому з батьків, який проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Виходячи з вищенаведених положень закону, отримання інформації про дитину є правом одного з батьків, однак зазначене право не породжує такий обов»язок для іншого, як відшкодування його витрат з оплати вартості надісланих поштових відправлень та не є заподіянням шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових для стягнення на користь позивача з відповідача витрат в сумі 231 грн 92 коп. є обґрунтованим та законним.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріально і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності його висновків, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Вікторовичана відхилити, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: