АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про передачу дитини батькові,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням суду було визначено місцем проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, 08 лютого 2011року народження, разом з матірю ОСОБА_6 і встановлено ОСОБА_2 час для участі у вихованні малолітніх дітей наступним чином: кожного місяця в перший та третій тиждень по суботах і неділях з 10.00 до 18.00 години з можливістю відвідин з дітьми місць масового відпочинку та один раз на місяць відвідання дітьми проживання батька. Однак, відповідач ухиляється від виконання зазначеного судового рішення та перешкоджає позивачу спілкуватись з сином.

У звязку з чим та враховуючи, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачем, задля того, щоб рідні брати росли разом, ОСОБА_2 просив суд вирішити питання про передачу йому в порядку ст. 159 СК України малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмолено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 1995 року до 20 лютого 2001 року, від якого мають двох спільних малолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, 08 лютого 2011 року.

Рішенням Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, цивільна справа № 185/324/13, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначення способів участі батька у вихованні малолітніх дітей, ОСОБА_2 було встановлено участь у вихованні малолітніх дітей наступним чином: кожного місяця в перший та третій тиждень по суботах і неділях з 10.00 годин до 18.00 години з можливістю відвідин з дітьми місць масового відпочинку та один раз на місяць відвідання дітьми проживання батька.

Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання.

Також, Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 24 лютого 2014 року ухвалено рішення по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про відібрання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, яке змінено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2014 року.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, правовідносини, які повязані з виконанням вищезазначених рішень суду неодноразово були предметом судового контролю в порядку цивільного судочинства, кримінального судочинства та контролю слідчого судді при здійсненні досудового розслідування у кримінальних провадженнях.

Також, судом було встановлено наявність сталих неприязних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які тривають з листопада 2012 року і по теперішній час та повязані з конфліктною ситуацією щодо визначення місця проживання та участі кожного з батьків у вихованні спільних малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Відносини між батьками з приводу невизначеності з ким із них повинні проживати діти негативно відображається на їх стані.

ОСОБА_7 ОСОБА_4 не прагне до спілкування із матір'ю, вказує, що боїться матір. Основною причиною такого відношення дитини до матері є вплив звичного оточення дитини, із якого матір фактично виключена та емоційна реакція на конфліктні ситуації за участі батьків, свідком яких була дитина.

ОСОБА_7 не прагне до спілкування з батьком. Основною причиною такого відношення дитини до батька є вплив звичного оточення дитини, із якого батька фактично виключено та емоційна реакція на конфліктні ситуації за участі батьків, свідком яких була дитина.

Водночас, розглядаючи дану цивільну справу судом першої інстанції не було встановлено тих виключних обставин, за яких малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 має бути розлучений з матірю, ОСОБА_3

Тож, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями СК України та виходив із того, що позивачем не доведено підстав, які передбачені законодавством для розірвання сімейних зв'язків між матірю та дитиною і будуть відповідати інтересам останнього, а ставлення ОСОБА_3 до сина не створює висновку про її наміри перешкодити батьку у спілкуванні з дитиною та усунути його від виконання батьківських обов'язків.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апелянта щодо ухилення ОСОБА_8 від виконання рішення суду та наявності правових підстав в порядку ст. 159 СК України для передачі йому малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки апелянтом не було надано належних доказів у відповідності до ст. ст. 57 60 ЦПК України стосовно того, що мати своєю поведінкою, по-перше, створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини, або неналежним чином виконує батьківські обов'язки, а, по-друге, чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином.

Європейський суд з прав людини в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків, однак розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини ( п. 49 рішення від 18.12.2008 р. у справі "Савіни проти України").

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_9