АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/3079/16-ц 22-ц/774/1032/К/17
Справа № 214/3079/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1032/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 5 (IV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2,

позивача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання відповдачів такими, що втратили право користування квартирою, який в подальшому уточнив.

В обгрунтування уточнених позовних вимог вказав, що йому на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, мкрн Гірницький, буд. 27. кв. 17.

Право власності позивача підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно довідок про склад сімї по теперішній час у квартирі, яка належить позивачу, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Відповідачі не мають жодних правових підстав для проживання у даній квартирі, перешкоджать позивачу, як власнику, у користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном, за комунальні послуги не сплачують, у звязку з чим заборгованість станом на 01.10.2015 року складала 20 108,97 грн.

Позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування трикімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 275,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Так, апелянт посилається на те, що спірна квартира була отримана у власність ОСОБА_5 під час їх шлюбу, в даній квартирі на теперішній час проживає вона з двома неповнолітніми дітьми, оскільки в листопаді 2013 року шлюб між нею та ОСОБА_5В було розірвано. Про те, що квартира, в якій проживає апелянт разом із дітьми, була реалізована за виконавчим провадженням по борговим зобовязанням ОСОБА_5, вона дізналась випадково.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та визнав її такою, що втратила право користування спірною квартирою разом із дітьми, оскільки в них відсутнє інше житло для проживання.

Крім того, апелянт зауважує на тому, що вона не була повідомленна про розгляд справи, тому була позбавлена можливості брати участь в судових засіданнях та не мала можливості заявити клопотання про залучення до участі у справи органи опіки та піклування в якості третьої особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року у справі № 214/2506/15-ц, яке набрало законної сили 31 липня 2015 року, звільнено з-під арешту нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 34825732 від 12.03.2015 року, належить ОСОБА_3 (а.с.5-6).

Відповідно до витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.24)

Згідно копії довідки про склад сімї від 15.07.2016 року у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, мкрн Гірницький, 27/17, зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник спірного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності та розпоряджання своїм майном.

Проте колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК Української РСР гарантовано право громадянина на житло.

Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 Постанови Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346) із зняттям останнього з реєстрації.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Така правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду України №6-158цс14 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2015 року, з-під арешту звільнено нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 34825732 від 12.03.2015 року, належить ОСОБА_3 (а.с.5-6).

ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру в результаті проведення публічних електронних торгів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського Апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року, право власності ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визнано таким, що набуте неправомірно. Визнано протиправними дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького Міського управління юстиції ОСОБА_8 щодо передачі стягувачу в рахунок погашення боргу нереалізоване майно, а саме: квартиру розташовану за адресою м. Криви Ріг, мікрорайон ГірницькийАДРЕСА_4.

Скасовано постанову про передачу майна, а саме квартири 17 в бутинку 27 на м-ні Гірницький в м. Кривому Розі, в рахунок погашення заборгованості по виконавчому документу від 10.12.2014 року та Акт про передачу майна в рахунок погашення заборгованості по виконавчому документу від 10.12.2014 року, затверджену начальником Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького Міського управління юстиції.

Відповідно до вимог ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, оскільки право власності позивача ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою м. Криви Ріг, мікрорайон ГірницькийАДРЕСА_4 скасовано, останній не має відповідних правових підстав вимагати усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою та визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що рішення в даній справі неможна визнати законним, на підставі п.1,3 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: