УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2017 р.

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Золотарьова Л.І.

за участю секретаря - Бломберус С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 Назема на незаконні дії та постанови Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області, зацікавлена особа: ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:

1) визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, що полягають у:

- включенні пункту 2 у постанову про повернений виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 p., в частині якою було виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору;

- винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.02.2017 р.

- винесенні постанови про арешт майна боржника від 28.02.2017р.

2) скасувати пункт 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 р в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору;

3) скасувати постанову державного виконавця Білоконова О.В від 28.02.2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 Назем виконавчого збору;

4) скасувати постанову державного виконавця Білоконова О.В про арешт майна ОСОБА_1 Назем від 28.02.2017 р.,

5) зобов'язати державного виконавця Білоконова О.В. зняти арешт всього майна ОСОБА_1 Назем, накладений постановою від 28.02.2017 р.

6) поновити строк для звернення до суду.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 06.02.2017 року до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області надійшла заява стягувача ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про завершення виконавчого провадження відносно нього на підставі ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». 28.02.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В цей же день державний виконавець виніс постанови про стягнення з нього як боржника виконавчий збір у розмірі 934 371,15 грн., та накладено арешт на все майно. Однак, в ході виконавчого провадження за період з 15.02.2017 року по 28.02.2017 року державний виконавець не вчинив жодних заходів спрямованих на виконання виконавчого документу. В ході провадження жодних сум чи майна з боржника стягнуто чи повернуто не було, тому у державного виконавця відсутнє право на стягнення виконавчого збору, про що зазначено в ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016. З позовом на вказані дії та постанови він звернувся в 10-тиденний строк до Харківського окружного адміністративного суду 02.03.2017 року, однак ухвалою суду від 03.03.2017 року позову заяву повернуто у звязку з непідсудністю справи суду. Отримавши вказану ухвалу суду 05.04.2017 року, він звернувся 06.04.2017 року до Київського районного суду м. Харкова, отже строк звернення до суду на оскарження дій та постанов державного виконавця пропущено з поважних причини.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив скаргу задовольнити.

Державний виконавець, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не зявився в судове засідання, призначене на 10.07.2017 року. В ході судового розгляду просив у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі. Зазначив, що боржник рішення суду не виконав, тому з боржника підлягає стягненню виконавчий збір. Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі повного фактичного виконання рішення суду, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки рішення суду боржником виконано не було як до відкриття провадження, так і станом на день винесення постанови про стягнення виконавчого збору, то з боржника підлягає стягненню виконавчий збір.

Суд, вислухавши представників учасників процесу, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 384 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Оскаржувані дії державного виконавця та його постанови були вчинені 28.02.2017 року. З позовом на вказані дії та постанови скаржник ОСОБА_1 звернувся в 10-тиденний строк до Харківського окружного адміністративного суду 02.03.2017 року, однак ухвалою суду від 03.03.2017 року позову заяву повернуто у звязку з непідсудністю справи суду. Отримавши вказану ухвалу суду 05.04.2017 року, скаржник звернувся 06.04.2017 року до Київського районного суду м. Харкова, отже строк звернення до суду на оскарження дій та постанов державного виконавця було пропущено з поважних причин, тому підлягає поновленню.

11.12.2015 року Київським районним судом м. Харкова за наслідками розгляду цивільної справи видано виконавчий лист №640/20831/14-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 Назема та УЛТОВ «Дани» на користь ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» суму заборгованості в розмірі 357 347,77 доларів США.

15.02.2016 року на підставі вказаного виконавчого листа №640/20831/14-ц державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Білоконовим Олексієм Вячеславовичем відкрито виконавче провадження ВП №50175044.

08.02.2017 року до відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області надійшла заява стягувача ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про завершення виконавчого провадження.

28.02.2017 року державним виконавцем Білоконовим О.В. винесено постанову про повернення виконавчого листа 640/20831/14-ц стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; у пункті 2 постанови зазначено, постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій виділити в окреме провадження.

28.02.2017 року державним виконавцем Білоконовим О.В. в порядку ст.ст. 3, 27, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 Назема виконавчого збору у розмірі 934371 грн. 51 коп., оскільки рішення суду у самостійному порядку боржником не виконано.

28.02.2017 року державним виконавцем Білоконовим О.В. в цьому ж виконавчому провадженні винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 10278086,59 грн.

Підставою для оскарження дій державного виконавця та скасування його постанов є те, що в ході виконавчого провадження жодних сум чи майна на користь стягувача стягнуто чи передано не було, а також державним виконавцем не було вчинено жодних заходів примусового стягнення.

Виконавче провадження ВП №50175044 було відкрито державним виконавцем 15.02.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (чинного на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (чинного на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Хоча боржником ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку у встановлені строки виконано не було, однак постановою державного виконавця виконавчий збір з боржника одразу після закінчення такого строку стягнуто не було, і зроблено це було державним виконавцем лише 28.02.2017 року.

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, а Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року втратив чинність.

Згідно з п. 7 Розділу XIII «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

В розумінні як Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, так і Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, виконавчі дії і виконавче провадження є різними за змістом поняттями, а виконавче провадження складається з певних виконавчих дій.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору є виконавчою дією.

Враховуючи, що постанову про стягнення виконавчого збору винесено лише 28.02.2017 року, тобто після набрання чинності Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII, то застосуванню підлягає цей Закон. При цьому, з постанови від 28.02.2017 року про стягнення виконавчого збору вбачається, що державний виконавець керувався новим Законом від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон від 02.06.2016 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону від 02.06.2016 року)

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року).

Отже, виконавчий збір підлягає стягненню вже після відкриття провадження, незалежно від того чи вчинив державний виконавець якісь заходи примусового стягнення, правове значення має лише факт виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом - до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак станом на 28.02.2017 року боржник рішення суду не виконав.

У ч. 5 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року також визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Отже, в усіх інших випадках, крім випадків встановлених ст. 27 Закону від 02.06.2016 року, виконавчий збір стягується з боржника.

Боржник ОСОБА_1 не підпадає під випадки несплати виконавчого збору; боржником рішення суду станом на 28.02.2017 року виконано не було, державним виконавцем стягнення з боржника заборгованості не здійснювалось.

28.02.2017 року виконавче провадження завершено у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону від 02.06.2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Разом з тим, на відміну від ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який втратив чинність на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, новий Закон «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, яким і керувався державний виконавець, визначає по іншому розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.

В ч. 2 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, розмір виконавчого збору привязано до розміру суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, тобто виконавчий збір стягується з боржника за фактичне виконання виконавчого документа, крім випадків встановлених Законом від 02.06.2016 року.

Як зазначив представник боржника, ОСОБА_1 станом на 28.02.2017 року фактично не повернуто будь-якого розміру заборгованості, не передано майна стягувачу, не стягнуто будь-якої суми за виконавчим документом.

Таким чином, боржником фактично не було сплачено (стягнуто з нього) за виконавчим документом заборгованості у розмірі 357 347,77 доларів США, тому розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню, не може становити 934371,51 грн. (10% від суми заборгованості), у звязку з цим у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 934371,51 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 27 Закону від 02.06.2016 року у разі наступних предявлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Тому державний виконавець не позбавлений можливості стягнути з боржника виконавчий збір при наступному предявленні державному виконавцю до виконання виконавчого документа, при дотриманні вимог ст. 27 Закону від 02.06.2016 року.

Враховуючи, що постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 934371,51 грн. було винесено неправомірно, то дії щодо винесення постанови про арешт майна боржника є також неправомірними.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

На підставі викладеного, підлягають задоволенню вимоги щодо визнання неправомірними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, що полягають у: включенні пункту 2 у постанову про повернений виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 p., в частині якою було виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору; винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.02.2017 р.; винесенні постанови про арешт майна боржника від 28.02.2017р.

У звязку з цим, підлягають задоволенню в вимоги щодо скасування пункт 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 р в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору; скасування постанови державного виконавця Білоконова О.В від 28.02.2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 Назем виконавчого збору; скасування постанови державного виконавця Білоконова О.В про арешт майна ОСОБА_1 Назем від 28.02.2017 р.; зобов'язання державного виконавця Білоконова О.В. зняти арешт всього майна ОСОБА_1 Назем, накладений постановою державного виконавця від 28.02.2017 р. в межах ВП №50175044.

Керуючись ст.ст. 3, 60, 209, 212, 214, 383, 384, 387 ЦПК України, ст.ст. 27,37,40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 Назема на незаконні дії та постанови Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області, зацікавлена особа: ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» задовольнити.

Поновити заявнику строк звернення до суду.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_3, що полягають у:

- включенні пункту 2 у постанову про повернений виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 p., в частині якою було виділено в окреме провадження постанову про стягнення виконавчого збору (ВП №50175044);

- винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 28.02.2017 р. (ВП №50175044);

- винесенні постанови про арешт майна боржника від 28.02.2017р. (ВП №50175044)

Скасувати пункт 2 постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 28.02.2017 р в частині виділення в окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору (ВП №50175044).

Скасувати постанову державного виконавця Білоконова О.В від 28.02.2017 р. про стягнення з ОСОБА_1 Назем виконавчого збору (ВП №50175044).

Скасувати постанову державного виконавця Білоконова О.В про арешт майна ОСОБА_1 Назем від 28.02.2017 р. в межах ВП №50175044.

Зобов'язати державного виконавця Білоконова О.В. зняти арешт всього майна ОСОБА_1 Назем, накладений постановою державного виконавця від 28.02.2017 р. в межах ВП №50175044.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий -