Справа № 369/8126/16-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/3388/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 52 17.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Кулішенка Ю.М., Суханової Є.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства « Укртрансгаз» в особі філії « Будівельно-монтажна фірма» «Укргазпромбуд» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Укртрансгаз» в особі філії

« Будівельно-монтажна фірма» «Укргазпромбуд» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов»язків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи , перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернувся із зазначеним позовом .

Свої вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до акту приймання-передачі вартості будівництва об'єктів НАК «Нафтогаз України» в зв'язку із зміною відповідального за виконання функцій повіреного по будівництву цих об'єктів від 30 жовтня 2009 pоку, начальник департаменту інвестицій, капітального будівництва і ремонту ДК «Укртрансгаз» Алєксєєнко А.Д. передав, а начальник управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи БМФ «Укргазпромбуд» ОСОБА_2 прийняв вартість будівництва , договори та первинні бухгалтерські документи, в тому числі щодо виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн.

Наказом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якого, відповідно до розпорядження КМУ від 13 червня 2012 р. № 360- р, №157 від 20 квітня 2010 pоку , наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 від 18 липня 2012 року «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», п. 1.2. Статуту ПАТ «Укртрансгаз», ст.108 Цивільного кодексу України та ст.59 Господарського кодексу України, є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»), управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» ліквідовано. Ні в процесі ліквідації вказаного структурного підрозділу, ні після її завершення, відповідачем не була здійснена передача вищевказаних договорів та первинних бухгалтерських документів ні до апарату ПАТ «Укртрансгаз», ні до апарату філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд». Вимога позивача від 06 червня 2016 року вих. № 2365/08 адресована відповідачу про передачу первинних документів залишена останнім без відповіді.

У зв'язку з відсутністю у філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» первинних документів, які підтверджували б вищевказану заборгованість, та відсутністю в зв'язку з цим можливості її стягнення, в тому числі шляхом проведення претензійно - позовної роботи, дебіторська заборгованість ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн протоколами засідань комісії Фірми «Укргазпромбуд» з питань списання безнадійної дебіторської та простроченої кредиторської заборгованості №6 від 24 грудня 2015 року та №7 від 24 грудня 2015 року була списана у відповідності з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08 жовтня 1999 року «Дебіторська заборгованість».

Актом від 22 квітня 2016 року планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" визначено, що непроведення претензійно-позовної роботи щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і як наслідок, спливу строків її стягнення призвело до втрати боржників в зобов'язанні на загальну суму 320 415 грн , що є порушенням ст.ст. 19, 256,257,610 та 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 223 Господарського кодексу України та гп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08 жовтня 1999 року та, як, наслідок, завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Листом Державної фінансової інспекції України від 02 червня 2016 року №05-14/762 «Щодо усунення порушень законодавства» зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» усунути виявлені порушення та розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Позивач вважає, що зазначене порушення допущене з вини відповідача, невиконання яким належним чином покладених на нього службових обов'язків, призвело до втрати договорів та первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн та як наслідок, неможливості її стягнення шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 320 415 грн на користь позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, оскільки вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, просив відмовити Публічному акціонерному товариству «Укртрансгаз» в особі філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» у задоволенні позовної заяви у зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначав ,що неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,призвели до неправильного вирішення спору.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі вартості будівництва об'єктів НАК «Нафтогаз України» в зв'язку із зміною відповідального за виконання функцій повіреного по будівництву цих об'єктів від 30 жовтня 2009 pоку , начальник департаменту інвестицій, капітального будівництва і ремонту ДК «Укртрансгаз» Алєксєєнко А.Д. передав, а начальник управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи БМФ «Укргазпромбуд», ОСОБА_2 прийняв договори та первинні бухгалтерські документи, в тому числі щодо виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн .( а.с. 4)

Наказом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» (правонаступником якого, відповідно до розпорядження КМУ від 13 червня 2012 р. № 360- р, №157 від 20 квітня 2010 pоку, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №530 від 18 липня 2012 року «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», п. 1.2. Статуту ПАТ «Укртрансгаз», ст.108 Цивільного кодексу України та ст.59 Господарського кодексу України, є Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»), управління з капітального будівництва та капітального ремонту об'єктів газотранспортної системи філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» ліквідовано. Ні в процесі ліквідації вказаного структурного підрозділу, ні після її завершення, відповідачем не була здійснена передача вищевказаних договорів та первинних бухгалтерських документів ні до апарату ПАТ «Укртрансгаз», ні до апарату філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд». Вимога позивача від 06 червня 2016 року вих. № 2365/08 адресована відповідачу про передачу первинних документів залишена останнім без відповіді.

У зв'язку з відсутністю у філії «Будівельно-монтажна фірма «Укргазпромбуд» первинних документів, які підтверджували б вищевказану заборгованість, та відсутністю в зв'язку з цим можливості її стягнення, в тому числі шляхом проведення претензійно- позовної роботи, дебіторська заборгованість ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн протоколами засідань комісії Фірми «Укргазпромбуд» з питань списання безнадійної дебіторської та простроченої кредиторської заборгованості №6 від 24 грудня 2015 року та №7 від 24 грудня 2015 року була списана у відповідності з вимогами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08 жовтня 1999 року «Дебіторська заборгованість».

Актом від 22 квітня 16 року планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз" визначено, що не проведення претензійно-позовної роботи щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і як наслідок, спливу строків її стягнення призвело до втрати боржників в зобов'язанні на загальну суму 320 415 грн , що є порушенням ст.ст. 19, 256,257,610 та 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 223 Господарського кодексу України та гі. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №237 від 08 жовтня 1999 року та, як, наслідок, завдано матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Листом Державної фінансової інспекції України від 02 червня 2016 року №05-14/762 «Щодо усунення порушень законодавства» зобов'язано ПАТ «Укртрансгаз» усунути виявлені порушення та розглянути питання про притягнення працівників підприємства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Позивач вважає, що зазначене порушення допущене з вини відповідача, невиконання яким належним чином покладених на нього службових обов'язків, призвело до втрати договорів та первинних бухгалтерських документів, що підтверджують виникнення дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн , як наслідок, неможливості її стягнення шляхом проведення претензійно-позовної роботи, натомість відповідно до ст. 60 ЦПК України позивач не надав суду будь-яких належних допустимих доказів щодо наявності винних дій відповідача і як наслідок причинно -наслідкового зв»язку між діями відповідача і заподіяною шкодою. Крім того , як пояснив відповідач , він із 2010 року не працює у позивача , і під час звільнення з роботи до нього ніяких претензій не було . Не заперечував тієї обставини і представник позивача .

Відповідно до ч. 1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей ,або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Протиправна поведінка працівника - це поведінка працівника, який не виконує чи неналежним чином виконує трудові обов'язки, передбачені приписами правових норм, трудовими договорами, наказами та розпорядженнями підприємств, установ та організацій.

Причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім), тобто таким, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року встановлено, що суддя незалежно від обставин справи має, зокрема, вирішити питання про подання сторонами або про витребування, зокрема даних бухгалтерського обліку й інших документів про наявність і розмір прямої дійсної шкоди; доказів про винне порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила; інших доказів, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

У порушення зазначених вище норм, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування прямої дійсної шкоди для позивача, не наведено в чому полягала протиправна поведінка ОСОБА_2, які норми трудового права чи положення локальних правових актів були порушені винною дією працівника, і як наслідок шкодою, яка настала для позивача.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Позивач в позовній заяві просить стягнути всю суму дебіторської заборгованості ТОВ «Восток-Газсервіс» в розмірі 200 000 грн та ПП ОСОБА_5 в розмірі 120 415 грн, договори та первинні бухгалтерські документи по яких, начебто не були передані відповідачем. Таким чином, позивач покладає на відповідача повну матеріальну відповідальність.

Стаття 134 КЗпП України встановлює вичерпний перелік випадків, коли працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Стаття 1166 ЦК України визначає що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Враховуючи наведене , суд першої інстанції , прийшов до вірного висновку про відмову у позові , оскільки позивачем не надано суду письмових, належних та допустимих доказів з приводу заподіяння позивачу шкоди в заявленому розмірі зі сторони відповідача , не доведено вину відповідача у заподіянні йому шкоди, наявність причинно-наслідкового зв'язок між можливим порушенням прав позивача та діями відповідача.

Доводи апеляційної скарги , співпадають із доводами позовних вимог , які були предметом дослідження під час розгляду справи у суді першої інстанції , а відтак не спростовують висновків суду .

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, судом вірно встановлені фактичні обставини справи, дана належна оцінка зібраним доказам, суд вірно послався на норми закону, які регулюють спірні правовідносини, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів ,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Укртрансгаз» в особі філії « Будівельно-монтажна фірма» «Укргазпромбуд» - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді