13.07.2017 Суддя Бугера О. В..
Справа № 644/3144/17
Провадження № 4-с/644/49/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді Бугери О.В.,

При секретарі Ілові А.В.,

За участю представника заявника ОСОБА_1,

Державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС в м.Харкові ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання неправомірними рішень, дій та бездіяльності державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС в м.Харкові ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2, скасування повідомлення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017 року до суду подано відповідну скаргу. В обґрунтування скарги зазначено, що 28 вересня 2016 року представником КП «ХТМ» було подано до Орджонікідзевського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, для примусового виконання судовий наказ Орджонікідзевського районного суду м.Харкова №644/8278/15-ц від 17.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» заборгованості за надані послуги. Відповідно до положень ч.2, 3,4 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону на момент подачі виконавчого документ на виконання, державний виконавець виносить постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження протягом 3 робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню не пізніше наступного дня. У разі відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець відповідно до п.6 ч.1 цієї ж статті розяснює заявнику право звернення до суду чи іншого органу, що видав виконавчий документ, зазначена постанова може бути оскаржена протягом 10 днів в порядку встановленому цим Законом. Проте в порушення означених норм Закону, що діяв на момент подачі заяви та виконавчого документу, державний виконавець Пересічанська Я.В. направила на їх адресу повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання №14875 від 20.04.2017 року з посиланням на вимоги п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, який набрав чинності 05.10.2016 року через відсутність ідентифікаційного коду. Зазначене повідомлення всупереч вимогам ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05.10.2016 року, зазначене повідомлення було отримано заявником лише 12.05.2017 року. Вважали, що державний виконавець грубо порушили вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 04.11.2010 року, у редакції, що була чинною на момент подачі виконавчого документу, а саме не було винесено постанову про відмову у відкритті провадження протягом 3-х робочих днів, а також не було направлено повідомлення про повернення виконавчого документу протягом 3-х днів з дня прийняття до виконання. Просили суд визнати неправомірними наступні рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2, а саме винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання 14875 від 20.04.2017 року; скасувати повідомлення Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання 14875 від 20.04.2017 року; зобовязати державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 прийняти до виконання судовий наказ Орджонікідзевського районного суду м.Харкова №644/8278/15-ц від 17.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь КП «ХТМ» заборгованості за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2013 року по 30.06.2015 року в сумі 7116,28 гривень.

В ході розгляду справи заявник подав уточнення до скарги, додатково зазначив, що відсутність ідентифікаційного коду не може бути підставою для повернення виконавчого документи чи відмови відкритті провадження, оскільки Закон надає можливість державному виконавцю самостійно отримати зазначену інформацію, посилався на відповідний Правовий висновок Верховного Суду України викладений в постанові від 25.06.2014 року №6-62цс14, який згідно до ст..360-7 ЦПК України є обовязковим для судів.

В судовому засіданні представник заявника доводи скарги підтримав, просив скаргу задовольнити. Звертав увагу суду на те, що судовий наказ був поданий для виконання у строки встановлені законом, та рішення про вікриття провадження повинно було бути вирішеним відповідно до вимог Закону в редакції, що діяла на момент подачі.

Державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2, в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, подала письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в обґрунтування заперечень зазначила, що згідно даних Журналу вхідних документів виконавчий документ був зареєстрований 19.04.2017 року. Відповідно до вимог п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» було встановлено невідповідність поданого документу, а саме відсутність ідентифікаційного коду, а тому в строки встановлені відповідним Законом, наступного дня 20.04.2017 року було винесено відповідне повідомлення та направлено на адресу стягувача поштою, тому доводи про наявність порушень з боку державного виконавця є безпідставними. Окрім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» попередньої редакції підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження також було відсутність ідентифікаційного коду боржника, тому вимога заявника щодо зобовязання прийняти до виконання виконавчий документ також є безпідставною, стягувач має право звернутись до органу, що видав виконавчий документ із вимогою про приведення його у відповідність із законом. Посилалась на перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», п.7, 10 та оскільки скарга подана вже 25.05.2017 року вона має розглядатись порядку та строки, що діють на момент оскарження.

В ході розгляду справи державним виконавцем подано доповнення до заперечень, в обґрунтування яких зазначено, що відповідно до «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року документи, що надходять до відділу реєструються діловодом відділу, з присвоєнням реєстраційного індексу та записом в журнал необхідних відомостей про документ. Обовязок реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції не входить до обовязків державного виконавця, відповідно до Посадової інструкції. Також, на думку державного виконавця скарга заявлена щодо бездіяльності державного виконавця у вигляді відсутності реакції на поданий виконавчий документ, а тому враховуючі положення п.16 Постанови Пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи в органах державної виконавчої служби під час виконання судових рішень» при вирішенні скарг суд повинен брати до уваги ті обставини, що стягувач, який подав заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами провадження. Також посилалась на Постанову Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів» з викладеною аналогічною позицією. Оскільки на думку державного виконавця строки на оскарження такої бездіяльності минули в силу своєї незацікавленості стороною ходом виконавчого провадження та задоволення вимог скарги в частині визнання бездіяльності з її боку є абсурдними. Зазначала, що в даному випадку використовувати Пленум ВСУ від 25.06.2014 року не є можливим, оскільки дана постанова була спрямована на врегулювання неточностей та розбіжностей в ст..18 Закону України «Про виконавче провадження» та в 2016 році враховуючи дану постанову було прийнято новий закон, яким врегульовано питання обовязковості наявності коду чи даних паспорту особи боржника. Постанови Пленуму не є нормативно-правовими актами, та в Постанові на яку посилається заявник матеріально-правове врегулювання не є тотожним, оскільки дана постанова стосувалась ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а не ст.4 Закону в редакції від 05.10.2016 року. Окрім цього, вона приступила до виконання обовязків державного виконавця з 20 лютого 2017 року, а фактично стягувач посилається на допущену бездіяльність про яку вона навіть не могла знати. Посилалась на те, що з її боку не було допущено будь-якої бездіяльності, вона діяла в рамках діючого на момент прийняття повідомлення законодавства, повідомлення було винесено та направлено стягувачу в строки встановлені Законом. Вимоги скарги в частині зобовязання її прийняти до виконання відповідний виконавчий документ не ґрунтуються на Законі в редакції на момент реєстрації та окрім відсутності ідентифікаційного коду або номеру паспорту боржника, при подачі заяви не сплачено авансовий внесок, визначення державного виконавця відбувається в автоматизованому порядку, що унеможливлює зобовязання саме її вчинити відповідні дії. Просила в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши доводи представника заявника, державного виконавця, дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судовий наказ виданий Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячу воду за період з 01.12.2013 року по 30.06.2015 року в розмірі 7116 гривень 28 копійок солідарно, строк предявлення до виконання протягом 1 року (а.с.4).

Із копії журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження Орджонікідзевського ВДВС міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області за період з 03.04.2017 року по 28.04.2017 року вбачається, що виконавчий документ КП «ХТМ» про стягнення з ОСОБА_4 суми заборгованості був зареєстрований у відповідному журналі 19.04.2017 року та в цей же день переданий держаному виконавцю ОСОБА_2 для виконання. Також із змісту журналу вбачається, що вихідна дата на виконавчому документі зазначена 26.09.2016 року (а.с.14-16).

З дослідженої копії заяви КП «ХТМ» щодо примусового виконання виконавчого листа вбачається, що дана заява датована 26.09.2016 роком та має два вхідних номера 03.10.2016 року, як зазначав в судовому засіданні представник заявника, та 19.04.2017 року, як зазначила державний виконавець (а.с.18). В судовому засіданні державний виконавець зазначила, що вона отримала виконавчий документ 19.04.2017 року відповідно до журналу та з урахуванням вимог Закону, що діяв на момент реєстрації документу, прийняла відповідне рішення, пояснити чому на документі наявні дві дати реєстрації не змогла, посилалась на те, що питання реєстрації не віднесено до її компетенції та передачу справ здійснює діловод, причини наявності таких розбіжностей вона не зясовувала.

20.04.2017 року державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (№14875). Із змісту повідомлення вбачається, що державним виконавцем розглянуто заяву стягувача щодо примусового виконання даного судового наказу та оскільки у наказі та заяві стягувача відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія, номер паспорту, що не відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись п.6 частини четвертої статті 4 зазначеного Закону виконавчий документ повернутий без прийняття до виконання (а.с.5).

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії заяви КП «ХТМ» було подано на виконання виконавчий документ 03.10.2016 року, відповідна заява була зареєстрована, причини з яких не було вирішено питання про відкриття провадження чи його відмову судом в ході розгляду справи не встановлені. Дані про реєстрацію відповідного документу 03.10.2016 року не були спростовані в ході розгляду справи

На момент подачі та реєстрації заяви та виконавчого документу, а саме 03.10.2016 року підлягав застосуванню Закон України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на 03.10.2016 року. Тобто, відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги до виконавчого документу, в тому числі щодо зазначення ідентифікаційного коду боржника або даних його паспорту.

Дійсно з дослідженого в ході розгляду справи змісту виконавчого документу та заяви вбачається, що дані документи не містять в собі ідентифікаційного номеру боржника та саме це стало підставою для повернення. Державною судовою адміністрацією України та Державною податковою службою України 26 лютого 2013 року підписано спільний наказ № 30/44 «Про затвердження Порядку надання судам загальної юрисдикції інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків боржників та стягувачів». На виконання даного наказу 30 травня 2013 року Міністерством доходів і зборів України та Державною судовою адміністрацією України затверджено Протокол № 1 про порядок обміну інформацією, терміни, структуру та формат електронного документу запиту та електронного документу. На даний час вказані норми технічно реалізовано, тому суд має всі законні підстави для отримання ідентифікаціних кодів ще на стадії розгляду справи, або при зверненні заявника до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, відповідно до Правового Висновку Верховного суду України у справі № 6-62цс14 від 25.06.2014 року, вже після затвердження відповідного Порядку, предметом якої була скарга публічного акціонерного товариства на дії державного виконавця, зазначено, що частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Правові висновки Верховного Суду України є обовязковими. Підстав для відхилення від даного висновку суд не вбачає.

Одночасно з цим суд звертає увагу на те, що в самому повідомленні про повернення зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника, в судовому засіданні державний виконавець зазначила що такі дані внесені діловодом служби та при підготовці повідомлення вони автоматично були відображені, яким саме чином діловодом було зазначено даний номер пояснити не змогла.

З урахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент подачі заяви та виконавчого документу, визначено підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а з урахуванням вимог п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року

№ 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Наявність дати реєстрації заяви 03.10.2016 року свідчить про те, що державний виконавець повинен був вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті провадження з урахуванням вимог Закону, що діяв на момент подачі заяви, а не відповідно до вимог нового Закону.

Враховуючи наведене суд вважає, що повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання з підстав відсутності даних про ідентифікаційний номер боржника є неправомірним та підлягає скасуванню, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

В той же час суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання бездіяльності державного виконавця Пересічанської І.В. неправомірною, оскільки безпосередньо державний виконавець здійснює свої повноваження виключно в межах повноважень визначених відповідним Законом та Посадової інструкції. Як вбачається з пояснень державного виконавця вона приступила до виконання обовязків державного виконавця з 20.02.2017 року. Як вбачається з дослідженого змісту журналу реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження виконавчий лист та заява були зареєстровані 19.04.2017 року та передані державному виконавцю в той же день, а 20.04.2017 року державним виконавцем було винесено повідомлення про повернення виконавчого документу та за змістом повідомлення в той же день спрямовано на адресу стягувача. Тобто, в даному випадку державний виконавець діяла відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що набрав законної сили 05.10.2016 року.

Окрім цього, державний виконавець здійснює свою повноваження відповідно до вимог закону та визнаючи повідомлення неправомірним та скасовуючи його, суд не має права зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ, оскільки для цього передбачений інший порядок. Після скасування повідомлення державним виконавцем вирішується питання про наявність підстав для відкриття провадження, та відповідності виконавчого документу Закону, з урахуванням підстав для його скасування та встановленого порядку.

З урахуванням наведеного, суд визнає повідомлення неправомірним та скасовує його, в іншій частині скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на 03.10.2016 року, ст.ст. 383, 384, 385, 386 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задовольнити частково.

Визнати повідомлення державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документу судового наказу №644/8278/15-ц від 29.10.2015 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ХТМ грошових коштів в розмірі 7116,28 гривень, - стягувачу без прийняття до виконання від 20.04.2017 року, неправомірним та скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений 13.07.2017 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції, який постановив ухвалу, протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя Бугера О.В.