30.06.2017 Єдиний унікальний № 371/689/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2 /371/ 445 /17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок під номером АДРЕСА_1

Він, будучи єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, спадщину прийняв, проте оформити спадкові права на житловий будинок не має змоги, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. Просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1

У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова ОСОБА_4 просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що позовні вимоги визнає.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 22 липня 2016 року виконавчим комітетом Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 10 /а.с.5/.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України).

До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 11 лютого 2002 року склала заповіт, посвідчений секретарем Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі під номером 7, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла ОСОБА_1 /а.с.7/.

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавиці за її життя, згідно заповіту.

Згідно Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44914698 від 30 серпня 2016 року, який приєднано до матеріалів спадкової справи, даний заповіт є чинним.

17 лютого 2017 року, тобто у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3, позивач звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадковий будинок, що підтверджується матеріалами спадкової справи №169/2016.

Спадковим майном є житловий будинок під номером АДРЕСА_1, на якій розташований будинок, перейменована на АДРЕСА_1 згідно рішення 2 сесії VІІ скликання Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області про перейменування вулиць села Потік Миронівського району Київської області /а.с.22/.

Житловий будинок був побудований у 1959 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 11 травня 2011 року ПП Агенство земельного кадастру та оцінки «Гео Світ», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції /а.с. 53-57/.

Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав.

Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних.

При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно.

Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки.

Статтею 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Судом встановлено, що будинок під номером АДРЕСА_1 побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка перебувала у користуванні спадкодавця ОСОБА_3 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується довідкою, виданою Потіцькою сільською радою Миронівського району Київської області від 13 квітня 2017 року №02-33/165 /а.с.21/.

Із довідки Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 13 квітня 2017 року №02-33/166 вбачається, що згідно погосподарських книг виконкому сільської ради ОСОБА_3 була головою домогосподарства з 1977 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року /а.с.19-20/.

Запис ОСОБА_3 в книгах погосподарського обліку Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору підтверджує факт належності житлового будинку під номером АДРЕСА_1 Київської області саме їй. Даним будинком померла ОСОБА_3 володіла та користувалася на праві власності. Після її смерті в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок набув позивач ОСОБА_1.

Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером АДРЕСА_1 Київської області не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права.

За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними.

Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 Київської області, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись, ст. ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57 - 60, 64, 179, 197, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3.

3.Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук