АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1986/17 Справа № 204/1985/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.,

за участі секретаря Бондаренко В.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Позивач зазначила, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 0301/0908/71-174 про надання кредиту у розмірі 57 600,00 доларів США.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту, а Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 57 600,00 доларів США та сплатити проценти, у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 279 423,36 грн. 40 коп. за курсом Національного банку України на день укладання цього Договору.

Але позивачу не було надано інформаційного листа Банком про умови кредитування. Позивач звертає увагу суду на те, що в Кредитному договорі від 17.09.2008 року не має відомостей щодо: детального розпису загальної вартості кредиту. Крім того, кредитний Договір не містить відомостей щодо сукупної вартості кредиту яка є ціною договору, тобто сторони не дійшли згоди щодо істотної умови договору. Отже, в порушення ч. 2 та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та п. 3.3. Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10.05.2007, не повідомив Позичальнику сукупну вартість кредиту. Отже, Кредитор при укладенні Кредитного договору з Позичальником ввів його в оману щодо обов'язків, а саме: не повідомив сукупну вартість кредиту, яку Позичальник зобов'язаний погасити до 20 листопада 2036 року відповідно до п. 1.1. Кредитного договору. Отже банк тим самим порушив права Позивача встановивши збільшення розміру процентної ставки, за настання певних подій, на свою користь а щодо зменшення відсоткової ставки на користь Позичальника у Договорі не зазначається. Крім того, відповідно п. 8.2. у випадку невиконання умов зазначених у п. п. 5.1.2., 5.1.6. - 5.1.11., п. 9.2. даного договору, Позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми, зазначеній в п.1.1. даного договору. Але в 9 Розділі Кредитного договору Банком не зазначено п. 9.2., що являється істотним порушенням умов Кредитного договору.

Отже, Банк при укладенні Кредитного договору з Позичальником ввів його в оману щодо обов'язків, а саме: не зазначив п. 9.2. в Кредитному договорі але зазначив відповідальність за порушення даного пункту.

В договорі поміж іншого передбачена сплата комісії, та Банк за умовами Договору надав собі право змінювати відсоткову ставку за власним бажанням, а позивач не має права відмовитися від такої зміни. Окрім того, позивач вважає, що укладений Договір не відповідає нормам чинного законодавства України, а отже спірний кредитний договір є недійсним.

У звязку з вище викладеним позивач просить визнати договір недійсним.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 0301/0908/71-174 про надання кредитних коштів в сумі 57 600,00 доларів США строком до 20 листопада 2036 року для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між позичальником та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.10-13).

У звязку з невиконанням позивачем взятих на себе зобовязань в неї виникла заборгованість станом на 30.04.2015 року у розмірі 41 291,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 869 048,32 грн.,за відсотками у розмірі 2 150,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 45 264,16 грн., неустойки у розмірі 141,82 доларів США що дорівнює 2 984,86 грн.

Вкзана заборгованість була стягнута з позивача на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 623/2553/15-ц (а.с. 158).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року по справі № 623/2553/15-ц встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

У свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором.

Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення Права вимоги за кредитним договором № 0301/0908/71-174 від 17.09.2008 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5, на користь ПАТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_2 у добровільному порядку кошти за кредитним договором не повернула, чим порушила прийняті на себе договірні зобов'язання.

Станом на 30.04.2015 року ОСОБА_2 має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 41 291,17 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 869 048,32 грн., за відсотками у розмірі 2 150,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 45 264,16 грн., неустойки у розмірі 141,82 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 2 984,86 грн.

Згідно заяви на видачу готівки № 3121322/0250 від 17 вересня 2008 року ОСОБА_5 отримала 57 600,00 доларів США, про що розписалася у вказаній заяві (а.с. 152).

Отримавши кредит позивач на протязі тривалого часу виконувала взяті на себе зобовязання та сплачувала кредит у доларах США, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 12.09.2008 року по 25.05.2012 року (а.с. 153-157).

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішені спорів, що виникають із кредитних договорів суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист Прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Згідно п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168, Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Вищезазначеною Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168 визначено типову Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

При детальному вивчені Кредитного Договору № 0301/0908/71-174 від 17.09.2008 року, судом встановлено, його відповідність вимогам зазначеним в Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168.

Колегія суддів вважає, що районним судом вірно встановлено, що позивач за особистим вільним волевиявленням власноручно підписала оспорюваний кредитний договір від 17.09.2008 року, та була проінформована щодо усіх умов кредитування.

Приймаючи до уваги факт досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов Кредитного договору Договору № 0301/0908/71-174, який було укладено між ОСОБА_5 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» 17 вересня 2008 року, факт не надання позивачем належних та допустимих письмових доказів на підтвердження своїх вимог, місцевий суд вірно дійшов до висновку, що підстав для визнання кредитного договору недійсним відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.

Зясувавши в достатньому повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінки, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч.3 ст.209, ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: