Справа № 359/5294/16-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1378/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 12.04.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Суханової Є.М.

Секретар - Бобко О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м .Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації , опікунська рада при виконавчому комітеті Великоалександрівської сільської ради про визначення місця проживання дитини .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У липні 2016 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в період часу з 27 липня 2001 року до

02 лютого 2016 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу у них

16 січня 2002 року народився син ОСОБА_4, а 24 вересня 2010 року дочка ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу неповнолітній син ОСОБА_4 залишився проживати з батьком, а малолітня дочка ОСОБА_5 з матірю. ОСОБА_3 проживає з дитиною в житловому будинку, який утримується в неналежному санітарному стані. В будинку відсутнє опалення. Крім того, відповідач не забезпечує малолітню дочку ОСОБА_5 харчуванням. ОСОБА_3 ніколи не цікавилась про перебування дитини у дошкільному навчальному закладі. Мати дитини продовжує безвідповідально ставитись до навчання малолітньої дочки ОСОБА_5 у початковій школі. Відповідач поводить себе неадекватно та вчиняє кримінальні правопорушення.

ОСОБА_2 має належні умови для проживання дитини. Він постійно цікавиться навчанням дитини. Тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 з ним.

ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову зазначала , що ОСОБА_2 прагне визначити місце проживання дитини з ним виключно для того, щоб виселити відповідача з житлового будинку, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримують позов та просили суд задовольнити його.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

21 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права , ухвалити нове рішення, яким , задовольнити його вимоги . В апеляційній скарзі посилався на неповне з»ясування судом обставин , що мають значення для вирішення справи .

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи , 27 липня 2001 року ОСОБА_2 уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.9-10,48- 49).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 02 лютого 2016 року шлюб між сторонами був розірваний.( а.с. 7-8) . Вказаним рішенням питання щодо місця проживання дітей не вирішувалось .

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини,її фізичний,духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Забороняється будь-які види експлуатації батькам своєї дитини . Забороняється фізичне покарання дитини батьками,а також застосування інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, при цьому суд бере до уваги що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю, тобто перевага надається матері.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно з принципом №6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина може бути розлучена з матірю виключно у тих випадках, коли мають місце виняткові обставини.

Такі обставини передбачені в ч.3 ст.161 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено , що сторони не дійшли згоди з приводу того, з ким із них в подальшому буде проживати малолітня дочка ОСОБА_5

В матеріалах цивільної справи містяться акти обстеження умов проживання (а.с.11, 71). з яких вбачається, що житловий будинок розташований по вул. Польова, 16 в с. Мала Олександрівка Бориспільського району. ОСОБА_3 та дитина ОСОБА_10 у будинку не зареєстровані . Батько і син у будинку не проживають . Житловий будинок утримується в неналежному санітарному стані. Крім того, з копії акту від 19 серпня 2016 року (а.с.42) вбачається, що у звязку з виникненням заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг ,постачання газу для опалення цього житлового будинку було припинено.

Відповідно довідки ПАТ «Київобленерго» від 27 жовтня 2016 року житловий будинок за адресою ; Польова ,16 , в с. М. ОСОБА_11 не підключений до електропостачання ( а.с. 75) ..

Як видно із матеріалів справи , позивач звертався до служби у справах дітей та сім» Бориспільської РДА з приводу неналежного ставлення ОСОБА_3 дочки ( а.с. 13) .

Із довідки Дошкільного навчального закладу загального розвитку « Джерельце» від 17 червня 2016 року № 30 видно , що оплату за перебування дочки у закладі здійснює батько , мати перебуванням дитини не цікавиться , влаштовує сварки , некоректно висловлюється на адресу вихователя групи ( а.с. 15) .

З листа Бориспільського відділу поліції від 03 березня 2017 року видно ,що триває досудове слідство в кримінальному провадженні № 0002312 за ч. 1 ст. 296 КК України . В ході слідства встановлено , що 28 жовтня 2016 року близько 19.20 год ОСОБА_3 , з мотивів явної неповаги до суспільства побила вікна у вхідних дверях Великоолександрівської сільської ради за адресою вул.. Гагаріна ,11 в сю ОСОБА_11. ( а.с. 106, 107).

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується негативно ( а.с. 108) , за місцем проживання характеристика також негативна ( а.с. 110) .

На підставі заяви ОСОБА_2 , лікар психіатр Бориспільської ЦРЛ звертався із заявою до районного суду про проведення психіатричного огляду особи ( ОСОБА_3Б.) без її усвідомленої згоди, оскільки є підозри про її тяжкий психічний розлад здоров»я , внаслідок чого вона може нести безпосередню небезпеку для життя та здоров»я оточуючих без надання їй психіатричної допомоги ( а.с. 131, 132 ) .

З характеристики ОСОБА_5 , за місцем навчання , видно , що дівчинка проживає з матіор»ю. ОСОБА_10 на контакт з вчителями не йде , дитина до школи приходить в неохайному стані , гаряче харчування оплачує батько дитини , він же контролю перебування дочки у навчальному закладі і забезпечує її навчальним приладдям( а.с. 109).

Згідно висновку органу опіки та піклування Бориспільської РДА Київської області , доцільно визначити місце проживання ОСОБА_5 разом з її батьком ОСОБА_12 , для забезпечення родинних зв»язків між нею та її рідним братом ( а.с. 68-69).

Однак ОСОБА_5 виповнилось лише 6 років, а її брату ОСОБА_4 вже 14 років. Спільне проживання малолітньої дівчини з її батьком та братом, які є значно старшими та належать до протилежної статі, не сприятиме належному психологічному розвитку дитини. Такий розвиток забезпечуватиметься виключно в процесі спільного проживання малолітньої дівчини з її матірю, яка є особою цієї ж статі. Тому суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування.

Позивач та його представник ОСОБА_13 не подали жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами. Це свідчить про те, що виняткові обставини, які є підставою для розлучення позивача з дитиною, відсутні.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визначення місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 з позивачем відсутні.

Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати , батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На обсяг батьківських прав та обовязків не впливає та обставина, що один із батьків або навіть вони обоє проживають окремо від дитини. Діти також мають рівне право на виховання з боку матері та батька.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 161 Сімейного Кодексу України позивач має аргументувати свою вимогу про передання дитини на проживання разом із ним , грубим поводженням з дитиною другим із батьків , привиттям їй поганих звичок , відсутністю нагляду за дитиною тощо.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував принципи Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року., інтереси дитини.

Враховуючи докази , наявні в матеріалах справи , які свідчать про недбале ставлення до дочки з боку матері і відсутність нагляду за дитиною в цілому , негативні характеристики ОСОБА_3, висновок суду першої інстанції про те ,що проживання з батьком і старшим братом , які є особами протилежної статі , не сприятиме належному психологічному розвитку дитини є помилковим , зокрема враховуючи принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, де зазначено ,що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості і враховуючи виняткові обставини колегія суддів приходить до висновку , що доцільно визначити місцем проживання малолітньої ОСОБА_5 ,в її найкращих інтересах, з її батьком ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 313 -315 ,316,319 ЦПК України, ст..ст.19, 159,161 Сімейного Кодексу України , колегія суддів ,-

В и р і ш и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити .

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016року скасувати, ухвалити у справі нове рішення .

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи , які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації , опікунська рада при виконавчому комітеті Великоалександрівської сільської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді