АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/2576/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/65/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 27 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк Правекс-Банк на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк Правекс-Банк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 "ПРАВЕКС - БАНК" звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30 жовтня 2008 року між акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк", та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №3666-002, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 8 тис. 330 доларів США 00 центів з кінцевим терміном повернення до 30 жовтня 2018 року зі сплатою 14,99 відсотків річних. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором 30 жовтня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ«Правекс-Банк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки. На підставі перейменування АКБ "Правекс-Банк" створено ПАТ КБ «Правекс-Банк», яке є правонаступником його прав та обов'язків, тобто тим самим ПАТ КБ «Правекс-Банк» набуло право на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, в тому числі й кредитний договір від 30 жовтня 2008 року, та набуло всі права вимоги за цими кредитними договорами, включаючи права вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також сплати штрафних санкцій.

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором, у звязку із чим станом на 28 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 9 тис. 023 доларів США 47 центів, яка складається з заборгованості: по кредиту - 5 890, 00 доларів США; - проценти - 3 133, 47 доларів США. ПАТ КБ "Правекс-Банк" просило задовольнити його позовні вимоги та стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на його користь заборгованості у розмірі 9023, 47 доларів США та стягнути солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3 079, 93 грн.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року, в якому виправлено описки ухвалами суду від 23.01.2017 року та 20.02.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Правекс-Банк" заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті користування кредитом у розмірі 7210 доларів США 68 центів, яка складається з заборгованості за: кредитом - 5050 доларів США; процентами - 2160 доларів США 68 (шістдесят п'ять) центів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 "Правекс-Банк" судові витрати у розмірі 2 460 гривень 29 копійок.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 9023,47 доларів США, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, оскільки кредитним договором встановлено кінцевий строк виконання зобовязання 30.10.2018 року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки у звязку з направленням відповідачам вимог про дострокове виконання основного зобовязання, оскільки строк дії поруки встановлений в п.4.1 договору поруки до 30.10.2021 року, а відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено що 30 жовтня 2008 року між акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк", та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №3666-002, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 8 330 доларів США 00 центів зі сплатою 14,99 відсотків річних.

Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 30 жовтня 2018 року.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором 30 жовтня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», та ОСОБА_4 укладено договір поруки №3666-002/08Р, за умовами якого вона поручилася нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором №3666-002/08Р щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

На підставі перейменування АКБ "Правекс-Банк" створено ПАТ КБ «Правекс-Банк», яке на підставі рішення Загальних зборів акціонерів банку від 07 вересня 2009 року є правонаступником його прав та обов'язків, тобто тим самим набуло право на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, в тому числі й кредитний договір від 30 жовтня 2008 року, та набуло всі права вимоги за цими кредитними договорами, включаючи права вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. п. 6.1.1, 6.1.2 кредитного договору Позичальник зобов'язувався своєчасно погашати заборгованість за кредитом, процентами та сплачувати пеню у валюті кредиту.

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування.

Згідно із умовами п. 10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує Банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у п. 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28 травня 2015 року внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором №3666-002 від 30 жовтня 2008 року відповідач має перед ПАТ КБ" Правекс-Банк" заборгованість у розмірі 9023 доларів США 47 центів, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 5890,00 доларів США та заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 3133,47 доларів США.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 7210 доларів США 68 центів, в межах строків позовної давності, а у частині задоволенні позовних вимог щодо солідарного стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором слід відмовити, оскільки ПАТ КБ "Правекс-Банк" пропустило строк звернення до ОСОБА_4 із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, так як договір поруки припинений.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Встановивши, що позивач виконав зобовязання за кредитним договором, а відповідач ОСОБА_3 несвоєчасно та не в повному обсязі повертала кошти на погашення позики, суд першої інстанції стягнув з боржника заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 7210 доларів США 68 центів, яка складається з заборгованості: за кредитом - 5050 доларів США; за процентами за користування кредитом - 2160 доларів США 68 (шістдесят п'ять) центів.

Колегія суддів погоджується із розміром стягнутої судом першої інстанції заборгованості за кредитним договором і вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 1.2 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 30 жовтня 2018 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобовязаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору в сумі 70 (сімдесят) доларів США до10 числа наступного місяця, щомісяця сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом та неустойки за порушення строків сплати відсотків, сплачувати заборгованість по кредиту та неустойки за порушення строків сплати кредиту, сплачувати інші заборгованості ( штраф, пеня та інша заборгованість по даному договору).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-116цс13 встановлено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічний висновок був висловлений Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 року у справі №6-20цс14, відповідно до якого Верховний Суд України зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, з огляду на вищевказане, позивач частково втратив у зв'язку із пропуском строків давності право вимоги на стягнення заборгованості за кредитом та право вимоги на стягнення заборгованості процентів за користуванням кредитом за період з 01.12.2011 року по 01.12.2012 року, які утворились за кредитним договором № 3666-002 від 30.10.2008 року станом на 28.05.2015 року.

Про застосування строків позовної давності відповідачем ОСОБА_3 було надано заяву суду першої інстанції (том 1, а.с.50,51)

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що стягненню підлягає заборгованість за період з 01.12.2012 року по 28.05.2015 року та вірно визначив, що з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 5050 доларів США та заборгованість за нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01.12.2012 року по 28.05.2015 року у розмірі 2160 долара США 68 центів, а разом 7210,68 доларів США.

Розрахунок заборгованості по кредитному договору, який надано представником позивача в межах строків позовної давності, колегією суддів перевірено, та колегія суддів вважає його правильним та погоджується з ним.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення договору поруки з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

При застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Предявлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності давності.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року №6-2251/цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_4, як поручителю, було направлено вимогу від 07.04.2015 року про дострокове повернення кредитних коштів по кредитному договору від 30.11.2008 року, як то основної суми боргу в розмірі 5846 доларів США, так і суми пені і штрафів в сумі 2255 доларів США, та встановлено три дні для повернення вказаної заборгованості в повному обсязі (а.с.87- вимога). Крім того, ОСОБА_4 вказаною вимогою було попереджено про те, що у разі невиконання вимоги, ОСОБА_2 звернеться з позовом до суду про стягнення вказаної заборгованості у повному розмірі.

Вказану вимогу про дострокове повернення кредитних коштів по кредитному договору ОСОБА_4 отримала власноруч 24.04.2015 рок, що підтверджується наданою нею в суд першої інстанції копією вимоги (а.с.87,88).

Тобто, оскільки позивачем було змінено строк виконання кредитного зобовязання, який сплив 27 квітня 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 17 грудня 2015 року, тобто зі спливом шестимісячного строку з моменту зміни строку виконання кредитного зобовязання, договір поруки є припиненим, у звязку із чим висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги позивача не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 банк Правекс-Банк відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: