21.07.2017 227/2234/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі Сухіна О.Ю.,

за участю заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Добропільського міськрайонного суду Донецької області в порядку окремого провадження суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження 12 серпня 2016 року о 14:20 год. у м.Донецьк, Україна, дитини чоловічої статі, від батьків: громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заяви зазначила, що перебуває у зареєстрованому 25.10.2008 р. шлюбі, актовий запис №579. Від даного шлюбу 12 серпня 2016 р. у м.Донецьк в них народилась дитина чоловічої статі, вагою 2850,0 г. Пологи відбулися у Донецькому центрі охорони материнства та дитинства та було видано дублікат медичного свідоцтва про народження дитини №1287 від 22.05.2017 р. для отримання в подальшому свідоцтва про народження дитини.

При зверненні до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження, заявнику було відмовлено з тих підстав, що для підтвердження факту народження дитини, предявлено медичний документ, форма якого не відповідає формі визначеній Наказом Міністерства охорони здоров"я України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті".

Встановлення факту народження дитини має для заявниці юридичне значення та необхідно для отримання свідоцтва про народження виданого державним органом України, щоб в подальшому оформити державну допомогу у звязку з народженням дитини.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та згідно ст.184 ЦПК України була допитана у якості свідка. Пояснила суду, що перебуває у шлюбі з гр.ОСОБА_2 з 25.10.2008 р., який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м.Донецьку. На даний час з чоловіком мешкають окремо, вона в м.Добропілля, він в Автономній республіці Крим. Від спільного шлюбу 12 серпня 2016 р. в Донецькому центрі охорони материнства та дитинства в них народилась дитина, чоловічої статі, яку вони назвали Матвієм. Просила заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУ юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області (http://dpm.dn.court.gov.ua/sud0514/), про причини неявки не повідомив. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у його відсутність до суду надано не було.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3, яка є матірю заявниці та бабусею народженої дитини, суду підтвердила факт народження 12 серпня 2016р. в м. Донецьк, у її доньки ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2, дитини чоловічої статі - Матвія.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів,що мають юридичне значення.

Згідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Відповідно до ксерокопії паспорту громадянина України серії ВК 594469, виданого 30.01.2009 р. Добропільським МВ ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, пр-т.Шевченко, 13/30, Донецької області.

В силу положень ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства за народженням, є громадянином з моменту народження.

Згідно ст.122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяці від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на імя і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

З інформації, що міститься в копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у місті Донецьк, 25 жовтня 2008 року, актовий запис № 579, серія І-НО №469485, вбачається що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб.

На підтвердження факту народження дитини заявницею надано дублікат медичного свідоцтва №1287 від 22.05.2017 р. про народження ОСОБА_1, 12 серпня 2016 року у м.Донецьк дитини чоловічої статі, вагою 2850,0 г. виданого Донецьким центром охорони материнства та дитинства, копію обмінної карти пологового будинку на імя ОСОБА_1, з інформації яких вбачається, що ОСОБА_1 була вагітна та народила дитину.

Крім цього, суд бере до уваги додані до матеріалів справи фотокартки, на яких заявниця зображена у вагітному стані, також фото заявниці та народженої дитини, а також бабуся та рідна тітка разом з народженою дитиною та надані ними покази у якості свідків.

Як вбачається з листа № 15.32-1106 від 19.07.2017 року Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ в Донецькій області відмовив у реєстрації народженої у ОСОБА_1 12.08.2016 року дитини чоловічої статі, з підстав, того, що заявницею надані документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження та форма яких не відповідає, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. №545.

Отже, форма медичних документів, які були надані заявником не відповідають формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545, вони є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Крім того, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ч. 3 ст. 247-1 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт народження, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту народження та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про народження, виданого державним органом України.

У порядку ст.257-1 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. 144 Сімейного кодексу України, ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", ст. ст.57, 60, 212 - 215, 223, 234, 251-256, 257-1 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2, Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження 12 серпня 2016 року у м.Донецьк, Україна, дитини чоловічої статі, від батьків: громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, Україна, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, Україна, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

21.07.2017