РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12420/15-ц

пр. № 2/759/141/17

24 листопада 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 р. позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, серія та номер: НАК629988; реєстровий №172, посвідчений 26.01.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О., посилаючись на ті підстави, що вона є дочкою спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі після тривалої хвороби. Під час оформлення спадщини їй стало відомо, що власником особового рахунку стала ОСОБА_3. Позивач зазначає, що спадкодавець був особою похилого віку та не усвідомлював значення своїх дій, коли підписував зазначений договір.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили його задовольнити куру.чись вимогами ст.ст. 203, 225 ЦК України.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, суду пояснили, що дружина доглядала за померлим. Після особистого звернення померлого до нотаріуса, нотаріус виїхала за місцем проживання померлого, для оформлення довіреності для збирання необхідних документів для здійснення договору дарування, а і в подальшому і самого договру дарування. При їх спілкуванні відповідач не була присутня. Між тим, зазначили, що померлий сам виявив бажання щодо дарування квартири. Вважають позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просили суд відмовити у його задоволенні. Також, вважають висновки експертизи проведеними не повно, всебічно не об'єктивними, без відповідного посилання на медичні документи з порушенням інструкції про проведення Судово-медичних експертиз. А відображені факти свідчення перекрученні та не відповідають обставинам справи, безпідставно надано перевагу свідченням одних свідків та відкидаються свідчення інших свідків, що лягло в основу написання експертизи.

Третя особа у судовому засіданні проти позову заперечувала, суду пояснила, що на особисте прохання ОСОБА_6 за реєстрацією його місця проживання, 13.01.2015 нею була посвідчена довіренність від його імені на право отримання всіх необхідних документів на дружину ОСОБА_3 для подальшого оформлення договору дарування квартири. При оформленні довіреності та договору дарування, померлий усвідомлював значення своїх дій, його волевиявлення було вільним. Позовні вимоги вважає не обґрунтованими, просила відмовити в їх задоволенні (а.с. 26, т. І).

За клопотанням представника відповідача та відповідача експерт Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що експертиза проведена не на перевагу однієї із сторін, а комплексно із посиланням на медичну документацію та матеріалів цивільної справи.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, т. І).

Відповідно до свідоцтва про народження позивач є дочкою померлого (а.с. 7, т. І).

Згідно інформаційної довідки від 06.07.2015 за КВ-2015 №19871, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за померлим (а.с. 8, т. І).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного оеєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира на підставі договору дарування серія та номер: НАК629988; реєстровий №172, посвідчений 26.01.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. власником є відповідач ОСОБА_3 (а.с. 9, т. І).

Згідно до Свідоцтва про одруження відповідач ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_6 одружені з 06.11.2004 (а.с. 77, т. І).

Свідки, ОСОБА_8, ОСОБА_9, з боку позивача у судовому засіданні надали однорідні свідчення, з яких вбачається, що померлий із своєю дочкою був у дружніх стосунках, за життя бажав залишити квартиру дочці. Його прижитевий психо-емоційний стан був пригничений в останні дні був недоглянутий. ОСОБА_10 засвідчив, що особисто померлого не знав, але як своїй колезі допомогав у здійсненні та організації похорону її батька. ОСОБА_11 особисто померлого знав, ще під час роботи на АНТК «Антонов», але під здійснення ремонтування 15.01.2015 газової колонки у спірній квартирі ОСОБА_6 його не впізнав, особисто з ним не спілкувався. (а.с. 178, 179, 215, 216, т. І).

Свідки з боку відповідача ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчили, що волевиявлення ОСОБА_6 було чітким та ціліспрямованим. Зазначили, що померлий був у повному психо-емоційному розумінні. Заперечили на свідчення ОСОБА_8, ОСОБА_9 та заначили, що померлий та відповідач були подружжям дружним та чуйним. Вона як дружина піклувалася про ньйого та друзів, які приходили до них у квартиру, готувала їжу, тощо. Знаходилась у пригниченому стані, коли чоловік хворів (а.с. 177, 180, т. І).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 2 ст. 720 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір дарування укладений у письмовій формі та був посвідчений нотаріально, тобто відповідно до ст. 720, ст. 209 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що, договір дарування був здійснений відповідно до вимог ст.ст. 209, 245, 720 ЦК України, звідки вбачається волевиявлення на дарування вищевказаної квартири конкретній особі, яка набула за вищевказаним договором право власності на об'єкт дарування.

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом України у справі № 6-131цс14 від 17.09.2014.

Відповідно до висновку експертної комісії Київського міського центру судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 встановлено, що у період укладання та посвідчення договору дарування квартири, серія та номер: НАК629988; реєстровий №172, посвідчений 26.01.2015 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. - ОСОБА_6 виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Синдрому вираженої астенії внаслідок онкологічного захворювання і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с. 32-38, т. ІІ).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд, з врахуванням оцінки досліджених в суді доказів та показань нотаріуса, експерта, свідків, вважає доведеними позивачем обставин того, що спадкодавець під час укладення договору дарування спірного нерухомого майна не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а відтак позовні вимоги вважає доведеними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверженні сплачені судові витрати у розмірі 243 грн 60 коп.

На підставі викладено, керуючись вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»; правої позиції Верховного Суду України у справі № 6-131цс14 від 17.09.2014.; ст.ст. 16, 30,202-204, 209, 215, 245, 717, 720 ЦК України; ст.ст. 3,10, 11, 30, 57-61, 88, 145, 179, 209, 212-215, 218, 223, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лиюрова Лілія Олександрівна про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири, серія та номер: НАК 629988; реєстровий №172, посвідчений 26.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Лілією Олександрівною.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: