У Х В А Л А
"29" листопада 2017 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дмитренко А. М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Білої Церкви про стягнення грошових коштів як компенсацію за речове майно при звільненні в запас,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 15.12.2015 року він був звільнений з військової служби у запас за пунктом «б» /за станом здоров`я/ ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», при звільненні в запас йому не виплачено грошову компенсацію вартості речового майна, яке він не отримував під час проходження служби. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно в зв`язку зі звільненням в запас в розмірі 20 553 грн.69 коп.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, даний позов подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства.

За положеннями ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Цю норму слід розуміти в системному зв`язку з частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з п.15 ст.3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Отже, в даному випадку має місце спір, пов`язаний з проходженням публічної служби, стороною спору є державний орган військова частина.

Крім того, відповідно до п.4 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.

Прикладом того, що така категорія справ належить до компетенції адміністративних судів є постанова судової палати з адміністративних справ Верховного Суду України від 27.05.2014 року по справі № 21-132а14 за позовом особа -1 до Національної академії оборони України (у подальшому назву змінено на Національний університет оборони України ім. Івана Черняховського) про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та її стягнення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях вказував на те, що поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, даний спір належить до адміністративної юрисдикції.

Згідно з п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства;

А тому керуючись ст.ст. 2, 3, 17 КАС України, ст.ст.15, 122 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Білої Церкви про стягнення грошових коштів як компенсацію за речове майно при звільненні в запас, оскільки справа не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. М. Дмитренко