Справа № 659/570/17
Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, де прохав справу слухати за його відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 31).
Відповідач ОСОБА_3 відповідно до наданої Степненською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області довідки від 01.09.2017 року з 11.04.2017 року знятий з реєстрації, (а.с. 14). Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення про виклик відповідача ОСОБА_3 у судове засідання на 19 жовтня 2017 (а.с. 26), з отриманого судом повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач 07 жовтня 2017 року отримав судову повістку з викликом до суду, але до суду не з'явився. Поштове відправлення з судовою повісткою про виклик відповідача ОСОБА_3 в судове засідання на 02 листопада 2017 року повернуте до суду з відміткою листоноші «адресат не проживає» (а.с. 38). На виклик до суду на 09.00 годину 17 листопада 2017 року відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За викладених обставин відповідно до ст. 74 ЦПК України виклики до суду вважаються врученими належним чином. Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не з'явився, про причини своєї неявки чи представника суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 ст. 1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що він не брав на себе зобов'язання сплатити позивачу за користування коштами відсотки.
Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу ОСОБА_2 відповідно до наданої ним розписки.
За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст.ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано.
Як вбачається з розписки сторони дійшли згоди про те, що кінцевий термін повернення позики - 18 червня 2013 року (а.с. 32-33). За умовами, зазначеними у розписці відповідач ОСОБА_3 повинен був повернути ОСОБА_2 всю суму отриманих грошей до 18 червня 2013 року, однак свої зобов'язання не виконав, відповідно борг підлягає стягненню з нього у примусовому порядку.
Як передбачено ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю виконала свої боргові зобов'язання, про що також зазначено в ст. 599 ЦК України.
Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати позичальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повернення боргу позивачу, відповідно до наданої ним розписки.
За вказаних обставин, в силу умов договорів позики та ст. ст. 625, 1048-1050 ЦК України, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають також стягненню з відповідача судові витрати, сплачені при подачі позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Копію заочного рішення, яке не набрало чинності, надіслати відповідачу ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Нижньосірогозький районний суд Херсонської області.
Суддя: В. М. Панкєєв