Справа № 148/1729/16-ц Провадження № 22-ц/772/1164/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Вимоги позову мотивувала тим, що 27.05.2002 року відповідач ОСОБА_3 продав їй прийнятий ним у спадок після смерті 03.04.1999 року матері ОСОБА_4 житловий будинок, позначений літерою «А», загальною площею 38,4 кв.м, житловою площею 21,0 кв.м, з сараєм, позначеним літерою «Б», розташований по вул. Садовій, № 4 в с. Заозерне Тульчинського району Вінницької області. За вказаний будинок позивач заплатила відповідачеві 1500 грн. Про отримання коштів за проданий будинок відповідач написав розписку, та згодом передав позивачу технічний паспорт на будинок. Нотаріально договір купівлі-продажу будинку між сторонами не оформлявся. Одразу ж після придбання будинку позивач стала ним користуватись і користується до цього часу. З 28.05.2002 року вона стала проживала в даному будинку, добросовісно і відкрито володіючи даним житловим будинком понад 10 років.

Виходячи з наведеного, положень ст.344 ЦК України, ОСОБА_2 просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на житловий будинок №4 позначений літерою «А», загальною площею 38,4 кв.м., житловою площею 21 кв.м., з сараєм, позначеним літерою «Б», розташований в с. Заозерне Тульчинського району по вул. Садова.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2017 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно чч.1 та 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає положенням ст.213 ЦПК України.

У справі встановлено і не заперечується сторонами, що згідно свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 26.10.1999 року, будинок № 4 по вул. Садовій в с. Заозерному Тульчинського району Вінницької області належав ОСОБА_4 та її право власності було зареєстровано Тульчинським МБТІ за реєстровим № 306 (а.с.11, 145).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 053259, виданого 05.04.1999 року Виконкомом Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_4 померла 03.04.1999 року (а.с.17).

З копії заповіту від 23.12.1991 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області ОСОБА_5, убачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своєму сину ОСОБА_3 (а.с. 91).

З копії спадкової справи № 370/99, відкритої після смерті 03.04.1999 року ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_3 після смерті матері спадщину прийняв та 27.10.1999 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями по вул. Садовій, 4 в с. Заозерне Тульчинського району Вінницької області (а.с. 97).

Згідно розписки від 27.05.2002 року, посвідченої секретарем Заозерненської сільської ради, ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 житловий будинок, який розташований в с. Заозерному Тульчинського району по вул. Садова №4 за 1 тис. 500 грн. (а.с. 7, 56).

Відповідно до довідки виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 429 від 04.07.2016 року, ОСОБА_2 дійсно з 2002 року користується земельною ділянкою та житловим будинком, які знаходяться за адресою: вул. Садова, 4, с. Заозерне, Тульчинський район, Вінницька область (а.с.16).

Відповідно до висновку про вартість майна від 02.09.2016 року вартість обєкта незалежної оцінки будинковолодіння, що складається з житлового одноповерхового саманного будинку (А) загальною площею 38,4 кв.м., в т.ч. житловою площею 21 кв.м., сараю глинобетонного (Б), яке розташоване за адресою Вінницька область, Тульчинський район, с. Заозерне, вул. Садова, 4, і належить на праві приватно власності покійній ОСОБА_4, становить без вартості земельної ділянки (без ПДВ) 24077 грн. (а.с.28,162-189).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповіді Мукачівського РВ ДВС від 06.03.2017 року будинок № 4 по вул. Садовій у с. Заозерному Тульчинського району Вінницької області не перебуває під арештом, на нього не накладено інші заборони та обтяження (а.с. 135-136, 158).

Вирішуючи спір та залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою, яка свідчить про добросовісність заволодіння спірним будинком, ОСОБА_2 зазначає угоду купівлі-продажу, укладену між нею та відповідачем ОСОБА_3, однак, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захопення (заволодіння) чужою річчю, відтак у спірних правовідносинах відсутній такий критерій для застосування ст. 344 ЦК України як добросовісність заволодіння, оскільки позивачеві відомо про те, що спірний будинок належить іншій особі - відповідачеві, що зокрема, підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, та придбаний нею за нікчемною угодою, яка не оформлена нотаріально.

Суд також виходив з того, що заява відповідача про визнання позову суперечить нормам чинного законодавства, а тому судом не приймається.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи та ухваленні рішення допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст.344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст.344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Перебіг строку набувальної давності починається з моменту виникнення володіння.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч.4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Висновок суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах відсутній такий критерій для застосування ст. 344 ЦК України як добросовісність заволодіння, оскільки позивачці було відомо про те, що спірний будинок належить іншій особі відповідачеві ОСОБА_3 та придбаний ОСОБА_2 за нікчемною угодою, судова колегія вважає помилковим.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 після отримання свідоцтва про право на спадщину у 1999 році не зареєстрував його в органах БТІ. Право власності ОСОБА_3 на спірний будинок не було зареєстровано і пізніше, і на сьогодні за діючими нормами ЦК України, а тому висновок суду першої інстанції про те, що він є власником спірного житлового будинку є помилковим, оскільки відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Крім цього, судова колегія звертає увагу на те, що розписка від 27.05.2002 року, в якій йдеться про продаж ОСОБА_3 житлового будинку, який розташований в с. Заозерному Тульчинського району по вул. Садова №4 ОСОБА_2 за 1 тис. 500 грн., не є угодою купівлі-продажу будинку ні за субєктним складом, ні за змістом, ні за формою, і ОСОБА_3 не був і не є власником спірного будинку, а тому висновки суду про наявність титулу на підставі якого позивач заволоділа будинком є хибними.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у спірних правовідносинах відсутній такий критерій для застосування ст. 344 ЦК України як добросовісність, відкритість та безперервність володіння, адже володіння позивачем житловим будинком підтверджується доказами наявними у справі, зокрема довідкою виконкому Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 429 від 04.07.2016 року, згідно якої ОСОБА_2 дійсно з 2002 року користується земельною ділянкою та житловим будинком, які знаходяться за адресою: вул. Садова, 4, с. Заозерне, Тульчинський район, Вінницька область, а також визнається відповідачем, що в силу положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини і безпідставно не прийняв визнання позову відповідачем, при цьому не виконав вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, не постановив ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Беручи до уваги наведене та те, що позивач добросовісно заволоділа житловим будинком і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно ним володіти, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.03.2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Заозерненська сільська рада Тульчинського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями № 4, розташований в с. Заозерне Тульчинського району Вінницької області по вул. Садова, який згідно свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Заозерненської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 26.10.1999 року та зареєстрованого Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 306, належав ОСОБА_4, яка померла 03.04.1999 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А.Ю. Зайцев

Судді: Підпис О.С. Панасюк

ОСОБА_6 Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев