І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2017 року м.Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном, суд
Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом поміщення оголошення в газеті «Вісті Рівненщини» № 5 від 10 листопада 2017 року, в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Просять суд, усунути перешкоди позивачу у користуванні майном шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права користування житловим приміщенням квартирою №65, що знаходиться у будинку №40-А по вул. Грушевського в м. Рівне Рівненської області.
Суд заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за №4-868 від 19.09.2007 року, що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16847062 від 29.11.2007 року.
Як вбачається з Довідки №73 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 05.11.2017 року виданої головою правління ОСББ «Громадське обєднання співвласників покликане організувати ділових амбітних рівнян» ОСОБА_4,у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_3 (невістка), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_6 (онук), ОСОБА_7 (онучка).
Як вбачається з актів складених мешканцями будинку №40А по вул. Академіка Грушевського від 01.08.2017 року та 05.09.2017 року засвідчених головою правління ОСББ ОСОБА_4, ОСОБА_3 зареєстрована, але фактично не проживає з квітня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2. При огляді квартири особистих речей ОСОБА_3 не виявлено.
Як зазначено в позовній заяві, відповідач зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2, однак з 2015 року там не проживає і не зявляється, оскільки виїхала за кордон на постійне місце проживання, з її слів, до Турецької Республіки і наміру повертатися в Україну не має.
Позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, реєстрація відповідача позбавляє її права отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, та є для неї фактично додатковим тягарем, оскільки призводить до необхідності оплати платежів, які розраховуються по кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно п.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до розяснень у пункті 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В правовій позиції Верховного Суду України по справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року розяснено, за змістом статтей 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Судом встановлено, факт відсутності відповідача ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1,з 2015 року, що перешкоджає позивачу у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по справі по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування майном задоволити повністю.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні майном шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням квартирою №65, що знаходиться у будинку №40-А по вул. Грушевського в м.Рівне Рівненської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8