Справа № 438/424/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/5432/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю:представника позивача адвоката Пилипів О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника директора дитячого будинку «Оріана» ОСОБА_3 - Пилипів Ольги Василівни на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 13 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4,ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Служба у справах дітей Бориславської міської ради про позбавлення батьківських прав -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник директора дитячого будинку «Оріана» ОСОБА_3 - Пилипів Ольга Василівна. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Ухвалюючи рішення, суд не врахував, що діти з 07.10.2010 року проживають та виховуються в дитячому будинку, перебувають на повному державному утриманні і були влаштовані туди за заявою матері, яка самоусунулася від їхнього виховання. Стверджує, що відповідач не бере жодної участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та здоров'ям, потребами та проблемами. Суд взяв до уваги заперечення відповідача щодо позбавлення її батьківських прав щодо дочки та дійшов висновку, що це свідчить про її інтерес до дітей, однак суд не врахував, що відповідач не надала жодних пояснень чому вона заперечує задоволення позову, а також не надала жодних пояснень які б свідчили про те, що вона любить своїх дітей, хоче ними опікуватися та дбати про них. Звертає увагу, що в діях відповідача не вбачається почуття відповідальності за майбутнє дітей та їх долю. Син відповідача, закінчуючи навчання у школі, неодноразово телефонував матері, але вона не відповідала та жодної матеріальної та моральної підтримки діти від матері не отримують. Ухвалюючи рішення, суд не врахував заяву неповнолітнього ОСОБА_4 на ім'я начальника служби у справах дітей Бориславської міської ради, в якій останній просить допомогти позбавити відповідача батьківських прав. Крім того, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з посиланням на те, що ця вимога є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав, однак такий висновок суду є хибним, оскільки така вимога є окремою та позивач в позовній заяві посилався на вимоги ст. 180,182,184 СК України, якими передбачено питання стягнення аліментів. Враховуючи наведене просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Позивач ОСОБА_3 подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити.

Начальник служби у справах дітей Г.І. Подставек подала суду заяву про слухання справи у її відсутності та відсутності представника. Просила апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 у нотаріально посвідченій заяві від 10.08.2017 року просила справу розглядати без її участі у всіх судових засіданнях.

Відповідно до ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 адвоката Пилипів О.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3 працює директором дитячого будинку «Оріана» що має статус державного опікунства для вихованців дитячого будинку «Оріана».

У Бориславському державному будинку дитини «Оріана» з 07 жовтня 2010 року перебувають на повному державному забезпеченні та утриманні неповнолітні діти відповідачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Мати дітей ОСОБА_6 не цікавиться дітьми, не надає їм ніякої матеріальної допомоги, провідує дітей у дні їхнього народження, однак у нетверезому стані та без будь-яких елементарних подарунків, гостинців. На протязі всього періоду перебування дітей у Будинку дитини «Оріана» мати забирала дітей двічі на вихідні дні. Відповідачка ОСОБА_6 веде аморальний спосіб життя, проживає у будинку, який знаходиться у занедбаному стані, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов місця реєстрації відповідачки та дітей. ( а.с. 16-17).

Неповнолітній ОСОБА_4 неодноразово телефонував матері, однак така на дзвінки не відповідала. 03 квітня 2017 року неповнолітній ОСОБА_4 звернувся із заявою на ім»я начальника служби у справах дітей Бориславської міської ради з проханням позбавити батьківських прав його матір ОСОБА_6 у зв»язку з тим, що така не займається його вихованням, не надає жодної матеріальної допомоги.

У Висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради від 19 квітня 2017 року зазначено, що є доцільним та відповідає інтересам дітей позбавлення батьківських прав ОСОБА_6, 1975 р.н. щодо її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. ( а.с.15).

Ухвалююючи рішення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_6 погоджувалася на позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, 2000 року народження про що зазначено у рішенні та відмовив у задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, 2006 року народження, мотивуючи тим, що відповідач, хоч і частково визнає позов, однак проявляє інтерес до дітей, бажає приймати участь у їх вихованні, любить дочку, що підтверджується тим, що відповідач ОСОБА_6 заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно останньої, бажає бути матір»ю дочки.

Колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції, вважає, що його висновки не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов»язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.180 СК мати, батько зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ст. 164 ч.1 п.2 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання обов»язків по вихованню дитини.

Ухвалююючи рішення, суд не надав оцінки відношенню відповідача ОСОБА_8 до дітей, яка за сім років перебування дітей у державному дитячому закладі, тільки двічі взяла їх на вихідні. За весь період відповідач не купила дітям жодної речі з одягу, гігієни чи харчування. В дні народжень, мати ОСОБА_6 приходила до дітей у нетверезому стані. Діти не знають своєї родини, не мають жодного спілкування з матір»ю.

Відмовляючи в задоволенні позову суд не не врахував роз'яснень наданих у абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині, що відсутні підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання дітей, оскільки має місце соціальна невлаштованість, відсутність фінансової можливості відповідача утримувати дітей. Як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_6 1975 року народження, молода, працездатна. Однак, із акту обстеження умов проживання вбачається, що така зловживає спиртними напоями, не працює, в хаті має місце безлад, брудно, неприємний запах. Колегія суддів вважає, що відповідача ОСОБА_6 необхідно позбавити батьківських прав не з тих причин, що остання не забезпечена матеріально, а тому, що така не бажає навести порядок, дотримуватися чистоти і спілкуватися з дітьми, любити їх материнською любов»ю, забрати додому, пригорнути до себе, поговорити з ними, погуляти разом, чимось смачним домашнім пригостити.

Посилання суду на те, що відповідач ОСОБА_6 хоче бути матір»ю дочки, брати участь у її вихованні спростовується наведеним вище, адже будь-яких спроб на порозуміння з дітьми судом не встановлено.

Судом першої інстанції критично оцінено Висновок органу опіки та піклування та суд визнав такий невмотивованим, оскільки він не містить обґрунтування доцільності такого рішення як позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав з точки зору позитивного впливу на дітей, а також чи таке відповідає інтересам дітей.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач визнала позов в частині позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, однак суд відмовив безпідставно і в цій частині позову, незважаючи на те, що неповнолітній особисто звернувся із заявою про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав. Відповідач не те що не допомагає сину матеріально, однак, навіть, в телефонному режимі не бажає спілкуватися з ним. Неповнолітній ОСОБА_4 розуміє, що будучи з 2000 року на державному утриманні, він після закінчення школи залишається без будь-яких засобів для життя та існування, якщо не буде мати статусу дитини-сироти та суд його в цьому обмежив. Згідно довідки Національного університету «Львівська політехніка» від 27.10.2017 року № 68-48-417 ОСОБА_4, 2000 року народження відповідно до наказу № 3193- 4-10 від 07.08.2017 року зарахований з 01.09.2017 року студентом першого курсу (бакалаврського) рівня вищої освіти, денної форми навчання Інституту інженерної механіки та транспорту за спеціальністю «Прикладна математика» за кошти державного бюджету. Строк навчання до 30.06.2021 року. Характеристика на студента позитивна.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_6 передала нотаріально посвідчену заяву від 10.08.2017 року про те, що заявляє та підтверджує той факт, що вихованням дітей взагалі не займається вже вісім років, матеріально їх не утримує і не має такого бажання на майбутнє ( займатися дітьми), а тому заявляє, що погоджується, щоб її позбавили батьківських прав щодо ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки в майбутньому не буде займатись їх вихованням чи матеріальним забезпеченням. Вважає, що рішення буде позитивним в інтересах її дітей.

Колегія суддів вважає, що позовна заява ОСОБА_3 в інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст.166 ч.2 СК особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов»язку утримувати дитину. Одночасно, з позбавленням батьківських прав суд, на вимогу позивача, вирішує питання про стягнення аліментів на дитину.

Колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення аліментів у твердій грошовій сумі по 900 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ч.2 ст.182 СК, якою передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 309 ч.1 п.4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника директора дитячого будинку «Оріана» ОСОБА_3 - Пилипів Ольги Василівни задовольнити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 13 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4,ОСОБА_5 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 900 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову тобто з 15.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 900 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову тобто з 15.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота