Справа № 303/37/17
У Х В А Л А

Іменем України

19 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Закарпатської області

в складі : головуючого - судді Джуги С.Д.

суддів : Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Підприємства Об'єднання Громадян "Мукачівське Учбово-виробниче підприємство №1 УТОС" на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Підприємства Об'єднання Громадян "Мукачівське Учбово-виробниче підприємство №1 УТОС" про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що в період з 09.06.1993 року по 12.12.2016 року працювала на базі відпочинку «Едельвейс» Мукачівського УВП УТОС на різних посадах, востаннє на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» з 11.10.2016 року. Наказом в.о. директора ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ОСОБА_1.» її було звільнено з посади охоронця бази відпочинку «Едельвейс» «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки було проведено з грубим порушенням законодавства України про працю, яке регламентує підстави та процедуру звільнення працівників. Так, вказує на те, що зі змісту оскаржуваного наказу не зрозуміло, які саме порушення та протиправні дії допустила ОСОБА_1 під час виконання своїх обов'язків, що стало підставою для втрати довіри та звільнення з роботи. При цьому вказує на те, що працювала в ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» на посаді охоронця бази відпочинку, до обов'язків якого не належало обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. Крім того, вказує на те, що при звільненні їй не було запропоновано надати пояснення по суті порушення та не ознайомлено з самим наказом та з висновком службової перевірки від 01.12.2016 року. Також в порушення норм КЗпП України її звільнено без згоди профспілкової організації. З огляду на зазначене просила суд скасувати наказ про її звільнення, поновити її на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» та стягнути з ПОГ «Мукачівського Учбово-виробничого підприємства № 1 УТОС» на її користь заробіток за час вимушеного прогулу по день ухвалення судом рішення.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року позов задоволено. Скасовано наказ ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ОСОБА_1.» Поновлено ОСОБА_1 на посаді охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС». Стягнуто з ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу без відрахування податків та платежів за період з 13.12.2016 року по 10.04.2017 року в розмірі 8550,96 гривень та судові витрати. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

В апеляційні скарзі Підприємство Об'єднання Громадян "Мукачівське Учбово-виробниче підприємство №1 УТОС" просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідач, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи і підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З наказу в.о. директора ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 68/К від 12.12.2016 року «Про звільнення охоронця бази відпочинку «Едельвейс» ОСОБА_1.» вбачається, що позивача було звільнено 12.12.2016 року з посади охоронця бази відпочинку «Едельвейс» за вчинення винних дій працівником, який обслуговує грошові цінності на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. (а.с.5)

Підставою для прийняття зазначеного наказу був висновок службового розслідування від 12.09. 2016 року.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що звільнення позивача є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці (МОП) № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред'явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

За п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Таким чином, розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз'яснено в п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.01.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Також звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Саме на зазначене звертається увага в правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа № 6-100цс16).

Матеріалами справи встановлено, що 27.05.2016 року прийнятий наказ ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС» № 36 «Про надання послуг та встановлення тарифів на базі відпочинку «Едельвейс» на оздоровчий період 2016 року» згідно якого, зокрема, встановлено тарифи за користування послугами на базі відпочинку «Едельвейс», визначено порядок оплати за користування послугами та відповідальну за це особу. Відповідно до п. 14 даного наказу, ОСОБА_1 призначено відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс». Із зазначеним наказом ознайомлено позивача, про що свідчить її підпис на звороті наказу. (а.с.50-52).

У вересні 2016 року проведено службове розслідування щодо дотримання фінансової дисципліни та правильності ведення обліку касових операцій на базі відпочинку «Едельвейс», за результатами проведення якої був складений відповідний висновок від 01.12.2016 року. Даний висновок став підставою для прийняття оскаржуваного наказу про звільнення ОСОБА_1

Так, відповідно до висновку по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року встановлено, що директором бази відпочинку «Едельвейс», як відокремленого підрозділу ПОГ «Мукачівське Учбово-виробниче підприємство № 1 УТОС», є Дешко П.І. При цьому посади касир чи бухгалтер в штатному розписі не передбачено. В свою чергу відповідальною за ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс» була ОСОБА_1, яка на час проведення перевірки займала посаду старшого охоронця. У висновку також зазначено, що для з'ясування всіх обставин членами комісії було запрошено Дешко П.І. та ОСОБА_1, які від надання будь-яких пояснень та документів, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс», відмовилися. У зв'язку з цим, комісія прийшла до висновку про те, що ОСОБА_1 не здійснює належним чином покладених на неї обов'язків. Факт відмови, в тому числі ОСОБА_1, від надання будь-яких пояснень та документів, що засвідчують касовий облік грошових коштів, які були отримані за надання послуг на базі відпочинку «Едельвейс», стверджується актом від 15.09.2016 року.

Даним висновком також встановлено, що на базі відпочинку «Едельвейс» не обладнано спеціального приміщення для обліку та проведення касових операцій за користування послугами бази відпочинку; директор бази відпочинку Дешко П.І. не забезпечує та не сприяє прозорому касовому обліку на даній базі; старший охоронець бази відпочинку ОСОБА_1, яку визначено відповідальною особою за проведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку, не здійснює належним чином покладених на неї обов'язків. (а.с.46-47).

Як у висновку так і в самому оскаржуваному наказі про звільнення ОСОБА_1 не зазначено, які саме посадові обов'язки належним чином не виконує ОСОБА_1 і які безпосередньо трудові обов'язки нею порушено, в чому конкретно вони дістали виявлення та які конкретні винні дії позивача є підставою для звільнення її із займаної посади.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на посаду охоронця бази відпочинку «Едельвейс», в період, за який було проведено службове розслідування, ОСОБА_1 обіймала посаду старшого охоронця.

З метою з'ясування повного обсягу посадових обов'язків ОСОБА_1, в тому числі обов'язку ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс», судом першої інстанції витребовувалася посадова інструкція. Інструкція суду не представлена, оскільки як стверджено стороною відповідача, така на підприємстві відсутня, що в свою чергу позбавляє можливості достовірно з'ясувати обов'язки ОСОБА_1 щодо отримання нею оплати за користування послугами на базі відпочинку, порядку її обліку, звітності.

Як вбачається з матеріалів справи обов'язок ведення касових операцій та отримання готівки на базі відпочинку «Едельвейс» був покладений на ОСОБА_1 окремим наказом і не входив до основного змісту її трудових обов'язків як охоронця бази відпочинку «Едельвейс».

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підставою розірвання трудового договору за даною статтею і умовою її застосування, є втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу саме у зв'язку з винними діями при виконанні ним основного змісту трудових обов'язків.

Крім того, з висновку по результатам службового розслідування від 01.12.2016 року вбачається, що на базі відпочинку «Едельвейс» не обладнано спеціального приміщення для обліку та проведення касових операцій за користування послугами бази відпочинку, а директор бази відпочинку Дешко П.І. не забезпечує та не сприяє прозорому касовому обліку на даній базі, що в свою чергу дає підстави для висновку про неможливість ОСОБА_1 належним чином здійснювати обов'язки по веденню касових операцій, які на неї додатково покладено, як на охоронця.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність звільнення позивача та обґрунтовано захистив її порушені права, поновивши на роботі та стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга, згідно ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без мін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегіясуддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Підприємства Об'єднання Громадян "Мукачівське Учбово-виробниче підприємство №1 УТОС" - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржен у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий:

Судді: