Справа № 156/853/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лизун Ю.В.
Провадження № 22-ц/773/966/17 Категорія: 32 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т. С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 в листопаді 2014 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2008 року з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода в смт. Іваничі Волинської області, внаслідок якої він отримав тілесні ушкодження. 26 березня 2009 року МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 25% втрати загальної працездатності та згодом продовжено її до 01 квітня 2010 року.

Посилаючись на те, що за період до 01 січня 2014 року на підставі судових рішень з відповідача в його користь стягнуто втрачений заробіток, позивач просив стягнути з відповідача в його користь за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2016 року заподіяну шкоду в розмірі 11017 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали і просили скаргу задовольнити, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу заперечили і просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості у виді закритого перелому середньої і нижньої третини лівого стегна зі зміщенням. Постановою Іваничівського районного суду Волинської області від 19 березня 2009 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, кримінальну справу відносно ОСОБА_4 закрито на підставі п. г ст. 1 Закону України «Про амністію». Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

26 березня 2009 року Нововолинською МСЕК ОСОБА_2 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання до 01 квітня 2010 року, яка продовжена 08 квітня 2010 року до 01 квітня 2011 року, 31 березня 2011 року група інвалідності продовжена до 01 квітня 2012 року (довідка до акта огляду МСЕК № 0071051), 02 квітня 2012 року групу інвалідності продовжено до 01 квітня 2013 року.

Згідно висновку Нововолинської МСЕК ОСОБА_2 було продовжено ІІІ групу інвалідності до 01 липня 2014 року. Висновком комісійної судово-медичної експертної комісії Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи від 07.12.2011 р. № 98 втрата загальної працездатності ОСОБА_2 становить 25% (а.с.15-17).

Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2012 року, яке набрало законної сили, постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 - 1007 грн. 17 коп. щомісячного відшкодування шкоди, завданої злочином, за період з 07 грудня 2011 року по 01 квітня 2012 року (а.с. 95-97).

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13 листопада 2012 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 279,50 грн. щомісячного відшкодування шкоди за період з 01 жовтня 2012 року по 01 листопада 2012 року (а.с.96).

Зобов'язання щодо відшкодування шкоди, встановлені попередніми рішеннями суду, закінчилися 1 листопада 2012 року, оскільки саме по цю дату було встановлено позивачеві втрату працездатності та пов'язано цю втрату працездатності зі шкодою, заподіяною внаслідок ДТП, учасниками якої були сторони у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів того, що встановлена йому втрата працездатності знаходиться в причинному зв'язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 13 серпня 2008 року.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрат чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Стаття 1197 ЦК України передбачає, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України).

Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

За змістом пункту 18 розділу ІІІ Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням своїх трудових обов'язків; б) встановлює потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров'я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Відповідні положення закріплено й в пункті 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317.

Пункт 2.4.3. Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6 передбачає, що участь кількох експертів є обов'язковою при проведенні експертиз з визначення втрати загальної та професійної працездатності. Проведення цих експертиз здійснюється у відділах комісійних експертиз бюро судово-медичних експертиз управлінь охорони здоров'я обласних виконавчих комітетів, у відділі комісійних експертиз республіканського бюро (АРК), а також у судово-медичному відділі Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України.

Згідно пунктів 2, 3 Правил проведення комісійних судово-медичних експертиз в бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року № 6, експертизи у відділі проводяться за постановою особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або за ухвалою суду. Експертизи у відділі проводяться з метою усунення протирічь між раніше проведеною експертизою та іншими матеріалами справи у випадку необгрунтованості висновків або сумнівів особи, яка проводить дізнання, слідчого, прокурора, судді або суду в правильності згаданої експертизи, а також з метою встановлення, зокрема, проценту втрати професійної працездатності.

При можливості потерпілим виконувати роботу за своєю професією, але в меншому обсязі чи зі зниженням кваліфікації та зарплати або якщо він втратив професію, але може виконувати роботу за іншою професією більш низької кваліфікації і яка нижче оплачується, встановлюється від 25% до 60% втрати професійної працездатності (залежно від ступеня зниження обсягу роботи, кваліфікації і зарплати) (підпункт 10.4. п. 10 вказаних Правил).

Пунктами 11, 12 Правил передбачено, що при виконанні експертизи, якщо минуло три роки з дня, коли потерпілий внаслідок каліцтва втратив попередній заробіток, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється з дня звернення до адміністрації, а до згаданого строку не визначається. Строки наступних обстежень встановлюються через шість місяців, один або три роки залежно від характеру наслідків каліцтва і можливостей повного чи часткового відновлення працездатності завдяки заходам медичної реабілітації.

Аналіз наведених норм свідчить, що належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування ст. 1195 ЦК України є відповідний висновок судово-медичної експертизи з визначення процента втрати працездатності.

Із матеріалів справи убачається, що висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52 від 22.09.2014 року підтверджено, що в зв'язку із тілесним ушкодженням у вигляді закритого перелому лівого стегна, яке виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13.08.2008 року, на даний час втрата загальної працездатності ОСОБА_2 становить 25%. Судово-медичних даних, котрі б дозволили пов'язати тілесне ушкодження у вигляді черезвертельного зламу лівого стегна із вказаною дорожньо транспортною пригодою у наданій медичній документації немає (а.с.69-74).

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи № 29 від 19 червня 2015 року встановити причину виникнення порушення функції лівого кульшового та колінного суглобів не є можливим. Судово-медичних даних, котрі б дозволили пов'язати тілесне ушкодження у вигляді черезвертельного зламу лівого стегна із вказаною дорожно-транспортною пригодою у наданій для проведення судово-медичної експертизи медичній документації немає. Давність утворення черезвертельного зламу лівого стегна встановити не представляється можливим, оскільки її визначають за ознаками консолідації, котрі мають характерну рентгенологічну картину в перші 6-12 місяців (а.с.62-68).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не довів суду наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та настанням негативних наслідків для позивача, які є обов'язковою умовою відповідальності відповідача, хоча згідно частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 306, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді