Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2017 Справа №607/8749/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунцьо С.В.

присяжних: Типило М.І., Карпа О.В.

при секретарі с/з Ліщинському О.І.

за участю прокурора Галас Н.В.

представника психіатричного закладу, лікаря-психіатра Сулько О.В.

особи, щодо якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі цивільну справу за заявою Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку, без його згоди,-

В С Т А Н О В И В:

Лікар - психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Сулько О.В. звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 у примусовому порядку в психіатричний заклад без його згоди.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що ОСОБА_5 страждає на тяжкий психічний розлад, 14 липня 2017 року поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері, з приводу діагнозу, важка розумова відсталість. Тому він потребує стаціонарного обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу та не спроможності самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр Сулько О.В. заяву підтримала і просить її задовольнити.

Прокурор Галас Н.В. в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію ОСОБА_5 у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди.

В судовому засіданні законний представник особи відносно якої подано заяву ОСОБА_6 не заперечила щодо примусової госпіталізації ОСОБА_5 у психіатричний заклад для проходження лікування стаціонарно, та пояснила, що її син неадекватно поводить себе вдома та не може самостійно задовольняти свої життєві потреби.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 14.07.2017 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ в супроводі матері, з приводу - діагноз: Важка розумова відсталість. С-м емоційно-вольової нестійкості

Висновком комісії лікарів - психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 14.07.2017 року, встановлено, що гр. ОСОБА_5 народився в сім'ї службовців 3-м із 3-х дітей. Психопатологічна спадковість не обтяжена. З дитинства відставав в розвитку від ровесників, пізно почав ходити і говорити. В школу пішов з 7-ми років та навчальний матеріал не засвоював, був переведений в допоміжну школу-інтернат, де також не справився, тому після 1-го класу був відрахований із школи. Читати, писати, рахувати не вміє. Себе не обслуговує, побутові і практичні навики відсутні. В зв'язку з порушенням поведінки, які з'явились в 2007 році, неодноразово лікувався в Донецькій психоневрологічній лікарні №2. Остання виписка із ТОККПНЛ від 15.08.2016 р. Не одружений. Проживає з матір'ю. ОСОБА_5 став неспокійним, збудженим, конфліктним, не реагує на зауваження матері і односельчан, лається, розкидає речі, за собою не стежить.

Доступний малопродуктивному мовному контакту. Анамнестичні відомості надає вкрай обмежено. Дезорієнтований в часі і місці перебування. Розуміння мови обмежена виконанням елементарних прохань та інструкції. Різко обмежений запас слів і понять, порушена побудова простих фраз. Не здатний до навчання, у нього різко недорозвинені пам'ять, увага, вольові процеси. Емоційно напружений, злостивий, дратівливий, до свого стану критика відсутня.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану.

Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку.

Таким чином, враховуючи подану законним представником ОСОБА_6 заяву, за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів з якого вбачається, що госпіталізація ОСОБА_5 до психіатричного закладу є доцільною та відповідає його інтересам, оскільки внаслідок захворювання, ОСОБА_5 безпорадний та неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому на думку суду наявні всі підстави для його госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без його згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 60, 212, 218, 223, 279-282, 294 ЦПК України, ст.13, 14, 16 Закону України "Про психіатричну допомогу ", суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку, без його згоди - задовольнити.

Госпіталізувати у примусовому порядку громадянина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, на стаціонарне лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кунцьо С.В.

Присяжні Типило М.І.

Карпа О.В.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо