Ухвала

іменем україни

03 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання зобов'язання за договором поруки припиненими, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_6, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 червня 2007 року між ОСОБА_5 і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кошти у розмірі 210 тис. дол. США з кінцевим терміном повернення до 08 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, за яким останній поручився перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань.

20 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримав від банку претензію-повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за кредитним договором, у якому було запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість за кредитом та процентами. Проте, позивач зазначає, що у договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, а тому вважав поруку в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України припиненою.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року, в задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

У статті 129 Конституції України закріплений принцип обов'язковості судового рішення, що вказує на те, що після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники, не можуть заявляти в суді тотожний позов.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, , зокрема й у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж особи або особа, щодо якої або яких встановлено ці обставини.

З огляду на викладене, а також на зміст статей 553, 559 ЦК України у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором та відмову в задоволенні зустрічного позову поручителя про визнання недійсним договору поруки, в якому суд розглядав питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про визнання поруки припиненою суд повинен враховувати встановлені таким судовим рішенням зазначені обставини.

Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_5 і ОСОБА_4

З урахуванням вказаного, суд першої інстанцій, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для припинення договору поруки, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» про солідарне стягнення з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Крім того, цими судовими рішеннями було встановлено, що строк дії договору поруки не припинено, оскільки банк звернувся з позовом до поручителя з дотриманням шестимісячного строку після направлення вимоги до поручителя про сплату заборгованості.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє через представника ОСОБА_6, відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана І.М. Завгородня Л.М. Мазур