АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 755/7794/17 Апеляційне провадження № 22-ц/796/8295/2017Головуючий у суді першої інстанції - Виниченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.05.2017 відмовлено у відкритті провадження у даній справі (а.с. 8, 9).

В апеляційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає, що висновок суду про наявність спору про право є помилковим і передчасним (а.с. 13, 14).

В судовому засіданні заявник підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі виходив з того, що зі змісту заяви вбачається спір про право, а саме право заявника на користування квартирою, що є окремим предметом доказування, при цьому спірні правовідносини регулюються нормами житлового та цивільного законодавства, який повинен вирішуватись в позовному провадженні.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.2017 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_3, заінтересована особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зі змісту заяви вбачається, що заявник просить встановити факт проживання однією сім'єю її з померлим ОСОБА_4 в період з 27.02.2015 по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, заявник вказує, що з ОСОБА_4 хоч і не був її родичем, проте вони мали з ним спільні обов'язки, вели спільне господарство тощо, а тому, на думку заявника, вона має право на користування часткою квартири, якою користувався померлий і яку не встиг приватизувати за життя, а відтак встановлення даного факту необхідне для звернення до відповідного виконавчого органу з метою визнання права користування жилим приміщенням (а.с. 1-5).

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із вимогами ст. 15 ЦПК України, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Суди розглядають вищевказані справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 25.05.1998 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В п. 5 вищевказаної Постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов'язаний провести підготовчі дії, зокрема з'ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Частиною ч. 4 ст. 256 ЦК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Отже, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі правомірно дійшов висновку про неможливість розгляду даної заяви в порядку окремого провадження у зв'язку з наявністю спору про право користування жилим приміщенням, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують та на законність і обґрунтованість ухвали не впливають.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Таким чином, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень вимог закону, які є підставою для скасування ухвали в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312 п. 1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 травня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва