У х в а л а

4 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_7, Управління земельних відносин Харківської міської ради, Управління Держкомзему у м. Харкові, Харківського регіонального відділення Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про визнання рішень міської ради недійсними, поновлення порушеного права, зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору дарування,

в с т а н о в и л а :

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 30 листопада 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 28 лютого 2013 року на підставі частини третьої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), зокрема у зв'язку з тим, що заявниця не навела поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

22 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року з передбачених пунктами 2, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, зокрема частини першої статті 73, частин першої, другої статті 325, частини третьої статті 328 ЦПК України; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня (дві ухвали), 27 березня, 21 квітня, 24, 25 і 31 травня 2017 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми процесуального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Верховного Суду України від 8 лютого і дві постанови від 1 березня 2017 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

Постановляючи ухвалу від 30 листопада 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, відмовивши у відкритті касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення такого строку, оскільки ОСОБА_4 не навела поважних причин, які б свідчили, що протягом трьох років вона була позбавлена можливості оскаржити судові рішення.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 24 березня (дві ухвали), 27 березня, 25 травня 2017 року суд касаційної інстанції задовольнив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки заявники підтвердили належними та допустимими доказами той факт, що оскаржувані судові рішення були направлені їм зі значним запізненням;

- в ухвалі від 21 квітня 2017 року суд касаційної інстанції, дійшов висновку про те, що наведені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними і такий строк підлягає поновленню;

- в ухвалі від 24 травня 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, указав на необхідність обговорити питання щодо зупинення провадження у справі з огляду на наявність інформації стосовно хвороби позивачки та перебування її на стаціонарному лікуванні;

- в ухвалі від 31 травня 2017 року суд касаційної інстанції, направивши справу до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, зауважив про необхідність перевірки й належної оцінки доводів представника позивача при визначенні поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Отже, порівняння наведених судових рішень та ухвали суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції неоднаково застосував одні й ті самі норми процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

У наданих для порівняння постановах від 8 лютого та 1 березня (дві постанови) 2017 року Верховний Суд України дійшов такого правового висновку: якщо недотримання строків на касаційне оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, зокрема ненаправленням належним чином у передбачений законом спосіб копії ухвали особі, яка брала участь у справі, проте не була присутня у судовому засіданні, то ця обставина може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

Отже, відсутні підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 8 лютого та 1 березня (дві постанови) 2017 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Таким чином, вважати подану заяву обґрунтованою немає підстав.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_7, Управління земельних відносин Харківської міської ради, Управління Держкомзему у м. Харкові, Харківського регіонального відділення Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа - ОСОБА_4, про визнання рішень міської ради недійсними, поновлення порушеного права, зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсними державного акта на право власності на земельну ділянку та договору дарування за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк