01.12.2017 227/3849/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2017 року справа № 227/3849/17

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Кошля А.О.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 (далі-заявник) звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 29 жовтня 2017 року в м. Донецьк Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті свої матері їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка. В органі державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_2, у звязку з тим, що предявлені документи не відповідають формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» та рекомендовано звернутись до суду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні, заяву підтримує, просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи, Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі заінтересованої особи, яка належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 29 жовтня 2017 року в м. Донецьк Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка м. Нововолинськ Волинської області, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 перемістилась з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою: Донецька область м. Білозерське, вул. Ватутіна, 15/7, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 29.11.2017 року № НОМЕР_1.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 (померлої), що підтверджується свідоцтвом про народження ІV УР № 179305 від 13.10.1961 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Також до матеріалів справи долучена копія свідоцтва про шлюб серії ІV НО № 312574 від 24.09.1983 року, згідно якого після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила дошлюбне прізвище «Марченко» на «Бухтіярова».

Згідно довідки від 18.11.2014 року № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України ОСОБА_2 (померла) перемістилась з тимчасово окупованої території за адресою: Донецька область м. Білозерське, вул. Ватутіна, 15/7.

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 60/3 від 30.10.2017 року, яке видане Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 29 жовтня 2017 року в м. Донецьк.

Згідно довідки про причину смерті № 60/3 від 30.10.2017 року ОСОБА_2 померла у віці 81 рік 29 жовтня 2017 року, причина смерті наслідки перенесеного в минулому інфаркту головного мозку (04.05.2017 р.) з гіпертонічною хворобою.

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільський міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.11.2017 року №15.31-24/2815, вбачається, що заявниці було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла 29 жовтня 2017 року у м. Донецьк, так як заявницею предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р. № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024.

На підтвердження факту смерті до матеріалів справи долучені такі копії: свідоцтво про смерть ДНР № 084202 від 31.10.2017 року, свідоцтво про поховання ДНР серії АААА 002627, договір-заказ на організацію та проведення поховання № 442 від 30.10.2017 року, актприйому передачі наданих послуг по договору-заказу № 442 від 30.10.2017р., видаткову накладну з салону ритуальних послуг «Ангел» від 30.10.2017 р., фотознімок з місця поховання.

Згідно відповіді Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01.12.2017 року, за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено.

Вказана копія свідоцтва про смерть, лікарського свідоцтва про смерть, довідка про причину смерті - видані цивільними закладами м. Донецька Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, лікарському свідоцтву про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 29 жовтня 2017 року в м. Донецьк Донецької області та дають суду підстави для задоволення заяви.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть своєї матері встановленого зразка, оскільки воно створює правові насліди.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 223, 234, 251-256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 29 жовтня 2017 року у м. Донецьк Донецька область Україна, причина смерті наслідки перенесеного в минулому інфаркту головного мозку з гіпертонічною хворобою.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для державної реєстрації факту смерті особи.

Суддя А.О. Кошля

01.12.2017