Справа № 201/5366/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 вересня 1997 року серії I-КИ № 438935. 02 серпня 2005 року ОСОБА_3 померла. До шлюбу мати мала прізвище ОСОБА_2, батько: ОСОБА_4, мати: ОСОБА_5.

11 березня 2008 року ОСОБА_4 помер, про що був складений актовий запис № 2247 від 14 березня 2008 року. ОСОБА_4 не залишив заповіту, у зв'язку із чим, відповідно до ст.1223 ЦК України, коло його спадкоємців визначається згідно із законом. Її мати як дочка ОСОБА_4 відносилась до спадкоємців першої черги після смерті свого батька. Однак на момент смерті ОСОБА_4 його дочка та її мати ОСОБА_3 вже була померлою, у зв'язку із чим вона як її дочка та онука ОСОБА_4 є спадкоємцем тієї частки спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, що мала належати її матері як спадкоємцю першої черги за законом.

До першої черги спадкоємців ОСОБА_4 за законом належали також його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 звернулася із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 вона за правом представлення мала право на частку у спадщині, яка б належала її матері, але була малолітньою, вона вважається такою, що прийняла належну їй спадщину. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Враховуючи відмову ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_2, частка ОСОБА_1 становить 1/3 від спадщини, частка ОСОБА_2 2/3 від спадщини.

За життя ОСОБА_4 набув 57/100 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38. Вказане майно було набуте під час перебування ОСОБА_4 у шлюбі із ОСОБА_5 Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 належить 1/2 частина вказаного майна, що становить, відповідно 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражна, 38 в м. Дніпропетровську. Решта 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську були власністю ОСОБА_5. Вказане майно було успадковане: ОСОБА_1 - в частці 95/1000 частини домоволодіння, ОСОБА_2 - в частці 190/1000 частини домоволодіння.

07 вересня 2015р. померла ОСОБА_5, яка також не залишила заповіту. Оскільки на момент відкриття спадщини її мати є померлою, то вона як онука спадкодавця, має право на частину спадщини, яка б належала її матері як спадкодавцеві І черги за законом. Так, ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, також із відповідною заявою звернувся й ОСОБА_2, як син спадкодавця. Отже 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_5, були успадковані: ОСОБА_1 у частці 1425/10000, ОСОБА_2 - у частці 1425/10000, тобто з 07 вересня 2015 року вона є власником 95/1000 та 1425/10000 частин вищезазначеного домоволодіння, що в цілому складає 2375/10000 або 19/80 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38 в зв'язку з чим і звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 24 березня 2016 року їй було відмовлено, тому позивач просила суд визнати за нею право власності на 19/80 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна 38 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також просив при визначенні частки позивача у майні врахувати, що 2/100 частин домоволодіння спадкодавцю не були подаровані, а були набуті за час шлюбу, у звязку з чим 1/100 частина домоволодіння має враховуватися як спадщина після смерті ОСОБА_5

Представник відповідача надала до суду розрахунок часток у спадковому майні, відповідно до якого 115/600 частка ОСОБА_1, а 227/600 частка ОСОБА_2

Представник третьої особи в судове засідання не зявився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив слухати справу за його відсутності.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 вересня 1997 року серії I-КИ № 438935 /а.с. 8/.

31 серпня 2005 року ОСОБА_3 померла, про що був складений актовий запис № 7095 від 02 вересня 2005 року /а.с.11/

До шлюбу ОСОБА_3 мала прізвище ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 22 липня 1983 року серія 111-КИ № 270199 /а.с.9/, та була дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.10/.

11 березня 2008 року помер ОСОБА_4, про що був складений актовий запис № 2247 від 14 березня 2008 року /а.с.12/. ОСОБА_4 не залишив заповіту, у зв'язку із чим, відповідно до ст.1223 ЦК України, коло його спадкоємців визначається згідно із законом.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦКУ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦКУ частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Мати позивачки, ОСОБА_3 як дочка ОСОБА_4 відповідно до ст. 1261 ЦК України відносилась до першої черги спадкоємців, однак оскільки на момент смерті ОСОБА_4 його дочка та мати позивача ОСОБА_3 вже була померлою, позивач є спадкоємцем тієї частки спадщини, яка залишилася після ОСОБА_4, що мала належати її матері як спадкоємцю першої черги за законом.

До першої черги спадкоємців ОСОБА_4 за законом належали також його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2.

Згідно спадкової справи № 975-08 померлого ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 /а.с. 32/, а ОСОБА_5 звернулася із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 /а.с.33/

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦКУ спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.2 ст.1274 ЦКУ спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.1268 ЦКУ малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 позивач за правом представлення мала право на частку у спадщині, яка б належала її матері, але була малолітньою, то ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла належну їй спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Враховуючи відмову ОСОБА_5 від своєї частки у спадщини на користь ОСОБА_2, частка ОСОБА_1 становить 1/3 від спадщини, частка ОСОБА_2 - 2/3 від спадщини.

За життя ОСОБА_4 набув право власності на 57/100 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31серпня 1976 року /а.с.87/. Вказане свідоцтво видане на підставі рішення Жовтневої районної ради депутатів трудящих № 1065 від 18 серпня 1976 року взамін договору дарування від 17 вересня 1973 року.

Згідно договору дарування від 17 вересня 1973 року ОСОБА_8 подарував ОСОБА_4 55/100 частин жилого будинку А-1, загальною жилою площею 40,5 кв.м. з господарчими будівлями /а.с.164-165/ Інші 45/100 частин вказаного домоволодіння були подаровані ОСОБА_9 /а.с.162-163/. Таким чином 55/100 частин спірного домоволодіння не були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, а є особистою приватною власністю спадкодавця ОСОБА_4

Згідно акту від 18 червня 1976 року, складеного ст. техніком міжміського бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_4 фактично користувався 57/100 частинами від усього домоволодіння, а ОСОБА_9 43/100 частинами вказаного домоволодіння /а.с. 172/

В подальшому рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради депутатів трудящих від 18 серпня 1976 року № 1065 узаконено жилу та корисну площу будинку по вул. Гаражна, буд. 38 ОСОБА_4 переобладнану кладову в кімнату та прибудовані до будинку сені, встановлено ідеальні частки між співвласниками за ОСОБА_4 57/100 частин домоволодіння, за ОСОБА_9 43/100 частин домоволодіння /а.с. 180/ Згідно вказаного рішення в 1975 році ОСОБА_4 самовільно звів прибудову сіней 12,2 м2 та переобладнав кладову в кімнату житловою площею 6,1 м2 в будинку № 38 по вул. Гаражна.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.28 КпШСУ в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином частка померлого спадкодавця ОСОБА_4 збільшилась за час шлюбу з ОСОБА_5 на 2/100 частини та стала складати 56/100 частин домоволодіння. А отже 56/100 частин домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_4, були успадковані: ОСОБА_1 - у частці 56/300 (1/3 частина від 56/100 частин домоволодіння), ОСОБА_2 - у частці 112/300 (2/3 частин від 56/100 частин домоволодіння).

07 вересня 2015р. померла ОСОБА_5, яка також не залишила заповіту.

Оскільки мати позивача на момент відкриття спадщини є померлою, а ОСОБА_1 як онука спадкоємця, має право на частину спадщини, яка б належала її матері як спадкоємцю І черги за законом, ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 /а.с.24/, однак їй було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів /а.с.14/. ОСОБА_2 також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері /а.с. 23/

Отже 1/100 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_5, були успадковані: ОСОБА_1 - у частці 1/200, ОСОБА_2 - у частці 1/200.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Таким чином, ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за законом, але в звязку з відсутністю у неї правовстановлюючого документа на спірне домоволодіння, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 56/300 та 1/200 частин домоволодіння № 38, розташованого по вул. Гаражна в м. Дніпропетровську, що в цілому складає 115/600 частин домоволодіння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 115/600 частини домоволодіння № 38, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Гаражна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 11 березня 2008 року, та ОСОБА_5, яка померла 07 вересня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова