У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу, який зареєстрований у Негровецькій сільській раді Міжгірського району Закарпатської області 19 листопада 1996 року, актовий запис № 15, у якому зазначав, що вони тривалий час разом не проживають, шлюб існує формально.

У грудні 2015 року ОСОБА_7 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, оскільки згоди щодо розподілу спільно нажитого майна між ними не досягнуто.

Просила: стягнути з ОСОБА_6 35 787 грн 65 коп. компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки ВАЗ 11183, державний номерний знак НОМЕР_1 та 114 058 грн 70 коп. компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля марки KIA RIO, державний номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 об'єднані в одне провадження.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у Негровецькій сільській раді Міжгірського району Закарпатської області 19 листопада 1996 року, актовий запис № 15.

Надано ОСОБА_7 право на заміну прізвища на Чуп.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 право власності на автомобіль КІА RIO, 2012 року випуску, № НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2, з компенсацією ОСОБА_6 ОСОБА_7 вартості Ѕ частини цього автомобіля в сумі 114 058 грн 70 коп. Надано ОСОБА_6 розстрочку на виконання судового рішення в цій частині на 36 місяців. У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року змінено. В частині розстрочки виконання рішення суду строком на 36 місяців відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля ВАЗ та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Судові рішення у частині позовних вимог про розірвання шлюбу, стягнення компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля КІА RIO не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ч. 1 ст. 355 ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення з відповідача на її користь компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля ВАЗ, керувався тим, що ОСОБА_6 здійснив відчуження вказаного автомобіля на підставі нотаріально оформленого доручення від 13 лютого 2012 року, тому автомобіль вибув із володіння подружжя і право на розпорядження ним перейшло до третіх осіб.

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції в цій частині без змін, погодився із таким висновком суду.

Судами встановлено, що сторони у справі з 19 листопада 1996 року до 03 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки ВАЗ 11183, державний номерний знак НОМЕР_1, який у 2007 році був зареєстрований на ім'я ОСОБА_6 (а. с. 21).

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Закарпатської області Сятині Т.С. від 14 грудня 2015 року № 137/01-16, нею 13 лютого 2012 року за реєстровим № 104 посвідчено доручення на розпорядження (з правом продажу) належним ОСОБА_6 автомобілем марки ВАЗ 11183, державний номерний знак НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які проживають у АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України).

Частина 4 статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

При розгляді справи суди не врахували, що відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. У ч. 3 вказаної статті передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Отже, висновок судів про відчуження автомобіля ВАЗ за довіреністю не ґрунтується не лише на нормах чинного цивільного закону, але і на фактичних обставинах справи, оскільки судами не надана оцінка даним облікової картки приватного ТЗ станом на 02 грудня 2015 року, згідно з якою власником автомобіля ВАЗ 11183 є ОСОБА_6 Тобто, вказаний транспортний засіб не вибував із власності зазначеної особи.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, суди на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не встановили обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, зокрема, не встановили, кому на праві власності на час вирішення справи належить спірний автомобіль; чи були отримані кошти та в якій сумі подружжям за автомобіль ВАЗ і якими доказами вказане підтверджується, та чи були витрачені ці кошти в інтересах сім'ї; та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин, судові рішення у частині вимоги про стягнення компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля ВАЗ не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що у силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року у частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення компенсації за Ѕ частини вартості автомобіля ВАЗ скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак