Справа № 520/8967/16-ц
Провадження № 2/520/1635/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Луняченка В.О. ,

при секретарі - Нефедової Г.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих в наслідок ДТП що відбулось з вини відповідача 08.03.2014 року.

Так, позивач, вказуючи на встановлену судом вину відповідача у вчиненні вказаного ДТП та посилаючись на зазнану нею матеріальну шкоду в розмірі 24746,00 грн., яка складається з витрат на лікування та компенсації втрати працездатності, а також зазнані моральні страждання, що випливають з обставин ДТП, поведінки відповідача та страждань, викликаних ушкодженням здоров'я, та які вона оцінює у 200000,00 грн., просила суд стягнути з відповідача на її користь відповідні компенсації.

Відповідач, ОСОБА_3, звернувся до суду з письмовими запереченнями у яких вказував, що його цивільна відповідальність перед позивачем за завдану їй матеріальну шкоду застрахована УСК «Гарант Авто» за полісом страхування, а отже на його думку, вимоги про стягнення матеріальної шкоди заявлено до неналежного відповідача. Щодо заявленого позивачем розміру моральної шкоди, відповідач вказував на їх необґрунтованість та відсутність підстав для стягнення з нього таких коштів. Таким чином відповідач просив суд відмовити у задоволення позову.

У судовому засіданні судом було роз'яснено право сторін на звернення до суду з клопотанням про призначення експертного дослідження з питань щодо розміру моральної шкоди, однак таких клопотань від учасників справи не надійшло.

Позивач підтримала заявлені вимоги з наведених у позові підстав.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти задоволення позову з викладених у письмових запереченнях підстав.

На підставі викладеного у судовому засіданні було встановлено наступні обставини справи.

08.03.2014 року на проспекті Маршала Жукова навпроти АЗС «Катрал» сталося ДТП. В ході ДТП автомобілі НОМЕР_1, що перебував під керуванням ОСОБА_1, та «Volkswagen polo», д/н НОМЕР_2, що перебував під керуванням ОСОБА_3 отримали механічні ушкодження. Крім того водій автомобіля «Nissan Premiera» отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв'язку з чим у період з 08.03.2014 року до 31.03.2014 року знаходилася на лікуванні в Одеській обласній лікарні. Вартість лікування у вказаному медичному закладі склала 3810,30 грн., що підтверджується копією виписки та відповідними квитанціями, копії яких долучені до матеріалів справи.

Крім того у зв'язку з зазначеними тілесними ушкодженнями та з метою лікування позивача, було проведено рентгенологічне обстеження, вартістю 305,00 грн., та придбано лікарські препарати на суму 900,00 грн.

Вказані витрати підтверджені відповідними чеками, копії яких долучено до матеріалів справи.

Таким чином розмір матеріальних збитків, що позивач понесла у зв'язку з отриманням лікування складає 5015,30 грн.

Транспортні засоби належать до об'єктів, що є джерелом підвищеної небезпеки (ст. 118 ЦК України), а з такого управління сторонами транспортними засобами є діяльністю, що пов'язана з джерелами підвищеної небезпеки.

Відповідно до положень ч.2 ст. 1187, ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди передбачені положеннями ст. 22, ст. 1166 ЦК України, - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні вказаного ДТП встановлена вироком суду у справі №520/5138/14-к від 01.12.2015 року. Такий вирок суду був оскаржений обвинуваченим ОСОБА_3 та першим заступником прокурора Одеської області Жученка О.Д. до Апеляційного суду Одеської області, та за наслідками розгляду таких скарг апеляційним судом було постановлено вирок від 15 березня 2016 року, яким ОСОБА_3 також було визнано винним у вказаному ДТП.

З такого вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний відшкодувати понесені позивачем збитки.

Крім того, відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

За наданими позивачем відомостями, ОСОБА_1 на час ДТП не працювала, а отже розмір компенсації втраченого доходу має визначатись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у відповідний період.

Так, положеннями ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Мінімальна заробітна плата встановлена на рівні 1218,00 грн.

Період непрацездатності ОСОБА_1, згідно наданих доказів (Виписки №5891) тривав з 08.03.2014 року по 16.06.2014 року, та склав 116 робочих днів.

Таким чином розмір втраченого позивачем доходу за період з 08.03.2014 року по 16.06.2014 року, що має бути відшкодовано за рахунок відповідача, складає 7064,40 грн.

Разом з тим, в наслідок отриманих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, їй було встановлено 3-ю групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК №732449 від 14.07.2014 року, у зв'язку з чим, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я №420 від 05.06.2012 року, втрата працездатності позивача склала 65%. За наданими суду поясненнями та відомостями, період втрати працездатності позивача у зв'язку з інвалідністю тривав з 16.06.2014 року по 28.09.2015 року, та склав 320 робочих днів. Така обставина позову відповідачем не заперечувалась.

З викладеного, зважаючи на встановлені Законами України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та «Про державний бюджет України на 2015 рік» розміри мінімальної заробітної плати, розмір страченого позивачем доходу у період 16.06.2014 року по 28.09.2015 року, що має бути відшкодовано позивачем, складає 12667,20 грн.

При цьому посилання відповідача на договір страхування (поліс АС/5340445 від 03.08.2013 року), що укладено між ним та Українською страховою компанією «Гарант-Авто» відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та яким застраховано цивільну відповідальність відповідача за завдану в наслідок експлуатації транспортного засобу шкоду життю, здоров'ю, майну третьої особи, як на підставу відмови у позові з тих підстав, що відповідач вважає себе не належним відповідачем суд оцінює критично.

Так, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Кореспондуючу правову позицію було висловлено Верховним Судом України у Постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15, та з такого суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію матеріальної шкоди в загальному розмірі 24746,90 грн. (збитки у зв'язку з проходженням лікування та придбання ліків - 5015,30 грн., компенсація втраченого позивачем у період з 08.03.2014 року по 16.06.2014 року доходу - 7064,40 грн., та компенсація втраченого позивачем у період з 16.06.2014 року по 28.09.2015 року доходу - 12667,20 грн.)

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 200000,00 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4„Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

При з'ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд бере до уваги конкретні обставини справи, розмір та характер заподіяної шкоди, виходячи з характеру правопорушення, а також враховує вимоги розумності та справедливості.

Вимоги позивача про відшкодування їй відповідачем моральної шкоди в розмірі 200000,00 гривень не є обґрунтованими в повному обсязі, як на стадії звернення до суду, так і в ході розгляду справи.

Однак, суд вважає, що шкода здоров'ю позивача, що була завдана в наслідок ДТП призвела до душевних страждань, зміну способу життя, порушення психоемоційної рівноваги.

З викладеного, суд дійшов висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 200000 грн., є завищеним. На переконання суду стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 32000,00 грн., буде справедливим та достатнім відшкодуванням тих моральних страждань, які зазнала позивач.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, та зважаючи на те, що позивача було звільнено від сплати судового збору, судовий збір за вирішення спору, сумою 2240,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.3, 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3) матеріальну шкоду у розмірі 24746 ( двадцять чотири тисячі сімсот сорок шість)гривень 90 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3) моральну шкоду у розмірі 32000 ( тридцять дві тисячі ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_3) на користь держави судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2240 ( дві тисячі двісті сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.