УХВАЛА

іменем україни

10 квітня 2017 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб укладений 07 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №546.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх, а правила ЦК про представництво, довіреність і доручення на ці правовідносини не поширюються.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що волевиявлення особи як на укладення шлюбу так і на його розірвання повинно бути підтверджено її особистим підписом на документах. З чого слідує, що позовна заява повинна бути підписана особисто позивачем, а не її представником за довіреністю.

Ст.ст. 119,120 ЦПК України передбачені вимоги, яким повинна відповідати позовна заява при зверненні до суду цивільної юрисдикції. Проте всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України позивач на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, не зазначає і не надає докази, які ці обставини підтверджують (зокрема, твердження про наявність у сторін спільних дітей). Крім того, враховуючи правила загальної та альтернативної підсудності, підтвердження факту наявності у сторін спільних дітей та факту їх проживання з позивачем, є обов?язковим для вирішення судом питання про правильність звернення позивача з відповідним позовом саме до Солом?янського районного суду м. Києва.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі позовної заяви в новій редакції з урахуванням виправлення зазначеним судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.С. Кицюк