Справа №592/4143/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1184/17 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
РІШЕННЯ
І м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року заявник звернувся до суду із заявою, в якій просив, з урахуванням уточнених вимог, встановити факт, що має юридичне значення, а саме: отримання ним поранення при виконанні обов`язку військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне Тельманівського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що в березні 2014 року був мобілізований до лав Збройних сил України. Відповідно до Наказу командира військової частини- польова пошта НОМЕР_1 він був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, де виконував службові завдання з 02 серпня 2014 року по 21 серпня 2014 року

Починаючи з кінця лютого 2014 року війська Російської Федерації почали окупацію Кримського півострова, а в подальшому 21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации нових субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя». Після незаконної анексії Кримського півострова, в квітні 2014 року Російська Федерація почала другу фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Як наслідок, Україною, за наслідками військової агресії Російської Федерації, прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей.

Заявник, як старший радіотелефоніст відділення управління командира 1 реактивного артилерійського взводу 2 а реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 був залучений та брав безпосередню участь у бойових діях на території Донецької та Луганської областей, де виконував службові завдання з 02 серпня 2014 року по 21 серпня 2014 року.

Станом на 21 серпня 2014 ремонтний підрозділ 1 реактивного артилерійського дивізіону в/ч пп НОМЕР_1 був дислокований поблизу с. Гранітне, Тельманевського району Донецької області. В той же час, як повідомляє інформаційно-аналітичний центр Національної безпеки України від 21 серпня 2014 року з боку кордону з Російською Федерацією 21 серпня 2014 року о 11:30 год та 12:10 год був обстріляний із важкої артилерії блокпост, де несуть службу військовослужбовці Національної гвардії та добровольчих батальйонів МВС України. Блокпост розташований поблизу м. Тельманово у прибережній реакційній зоні Азовського моря за 5 км від кордону із Росією та за 100 км від активної зони боїв. Зі статті під назвою «Під час артобстрілу блокпоста сил АТО біля кордону з Росією загину боєць» від 21 серпня 2014 року, опублікований в Інтернет-порталі «Ракурс», стало відомо, що 21 серпня 2014 року з важкої артилерії двічі був обстріляний блокпост Збройних сил України поблизу міста Тельманове на Донеччині, розташований за кілька кілометрів від кордону з Росією. Внаслідок обстрілу один український боєць загинув і ще один отримав поранення.

Інтернет джерело «Вголос» від 24 серпня 2014 року опублікувало статтю під назвою «Російські гради» обстрілюють Тельманове Донецької області». Виходячи з її змісту, з боку Російської Федерації вівся обстріл «Градів» населеного пункту Тельманове.

Дані статті, як і ціла низка іншої інформації, що міститься на сторінках інтернет-видань та в офіційних джерелах , підтверджують, що під час збройної агресії проти України, регулярним військам Російської Федерації, що знаходились в районі сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, і саме цим військам протистояли військові української армії, що відносились до складу 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 проходив військову службу.

21 серпня 2014 року, поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, під час артилерійського обстрілу проросійськими бойовиками позицій Збройних Сил України, ОСОБА_1 потрапив під обстріл та отримав вибухову травму, а саме: вогнепальні осколкові поранення голови та правого плеча, опік полум`я ІІ-ІІІА ст. правої кисті до 1%, ЗЧМТ, струс головного мозку, після чого проходив курс лікування. Вважає, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено його право на життя і здоров`я, передбачене статтею 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Своє звернення до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту поранення при виконанні обов`язку військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Донецької області, Україна, яке сталося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України заявник мотивує тим, що має на меті визначення свого статусу як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03 липня 1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконання обов`язків військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Україна.

В іншій частині заяви відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, які мають суттєве значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення скасувати, в частині задоволення заяви змінити та ухвалити нове рішення, яким встановити юридичний факт того, що поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне Тельманівського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З матеріалов справи вбачається, що молодший сержант ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей (зони проведення АТО), для участі в антитерористичної операції, де виконував службові (бойові) завдання з 02 серпня 2014 по 21 серпня 2014 (а.с.27). Згідно довідки від 23 вересня 2014 року, виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року за № 303/2014, призваний Сумським об`єднаним міським військовим комісаріатом Сумської області та перебував на військовій службі за призивом під час мобілізації з 25 березня 2014. Термін перебування на військовій службі - до моменту оголошення демобілізації в країні. Відповідно до наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 29 липня 2014 року за №91 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей ( зона проведення АТО), для участі в антитерористичній операції, де виконує службові (бойові) завдання.

Із фотокопії свідоцтва про хворобу № 58, виданого Військово-лікарською комісією Північного регіону від 23 січня 2015 року міститься інформація про те, що згідно довідки про травму ТВО командира в/ч польова пошта В 1060 № 22 від 07 січня 2015 року, ОСОБА_3 21 серпня 2014 року під час артилерійського обстрілу позицій поблизу сел. Гранітне Донецької області отримав вибухову травму. Після чого перебував на обстеженні у лікуванні у період з 21 серпня 2014 року по 23 серпня 2014 року, з 23 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року, з 10 листопада 2014 року по 31 грудня 2014 року, з 08 січня 2015 року по дату видачі свідоцтва (а.с.95-97).

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2 , що видане Управлінням особового складу штабу Командування сухопутних військ 27 березня 2015 (а.с.99).

Із фотокопії військового квитка НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_1 16 травня 1994 року Ковпаківським районним військовим комісаріатом Сумської області, на сторінці № 9 мається відмітка про отримання 21 серпня 2014 вибухової травми (а.с.100-110).

Частково задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує юридичних наслідків для заявника, зокрема спричинити вчинення, зміну або припинення його особистих майнових прав.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні заяви у вказаній частині, виходячи з наступного.

Постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» № 337-VIII від 21 квітня 2015 року було схвалено текст Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». З аналізу даної заяви вбачається, що 20 лютого 2014 року були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання підрозділів збройних сил Російської Федерації, розташованих в Криму, що знаходились там відповідно до Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин.

З даної заяви Верховної Ради України слідує, що 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради Міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас, відбулось створення і озброєння нерегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходились кораблі Військово - Морських Сил України. В подальшому, лідер партії "Русское единство" Сергій Аксьонов проголосив себе головою Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та закликав президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації звернувся до Ради Федерацій Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела референдум про входження Автономної Республіки Крим до складу Російської Федерації, однак результати референдуму не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації, що підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України".

17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891-VІІ, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. 18 березня 2014 року самозвані представники Верховної Ради Автономної Республіки Крим підписали з президентом Російської Федерації "Договір про прийняття до Російської Федерації Республіки Крим і створення у складі Російської Федерації нових суб`єктів".

21 березня 2014 року владою Російської Федерації було прийнято Федеральний конституційний закон "О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов Республики Крым и города федерального значения Севастополя".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, із змінами і доповненнями, Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України із зазначенням дати початку тимчасової окупації 20 лютого 2014 року.

Незаконно анексувавши Республіку Крим, Росія продовжила свою військову агресію по відношенню до України, розпочавши в квітні 2014 року другу фазу збройної агресії проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року).

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України» «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», від 21 квітня 2015 року №337-VIII, зазначені події на сході України відбувалися за наступними обставинами.

Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян Російської Федерації, у неконституційний спосіб організували проведення фіктивних референдумів про відокремлення цих нелегітимних утворень від України. Під приводом і з метою їхньої підтримки на територію України були заслані розвідувально-диверсійні групи, які очолювали кадрові офіцери Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, формування російського козацтва та укомплектований чеченцями - громадянами Російської Федерації, батальйон "Восток", а також були задіяні такі озброєні групи найманців як "Русский сектор" та "Оплот". За їхньої участі відбулися захоплення адміністративних будівель у багатьох населених пунктах Донецької та Луганської областей, здійснено збройні напади на частини українських Сухопутних військ та літаків Повітряних сил Збройних Сил України.

11 травня 2014 року на окупованій території Донецької і Луганської областей відбувся референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з метою відокремлення та проголошення так званих "Луганської Народної Республіки" та "Донецької Народної Республіки". Однак, такий референдум, як і проголошені утворення, а саме "Луганська Народна Республіка" та "Донецька Народна Республіка" не були визнані ані національним законодавством, ані міжнародною спільнотою.

На засіданні Ради Безпеки ООН, яке відбулося 29 серпня 2014 року, в зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, делегація України заявила: «Росія розпочала безпосереднє воєнне вторгнення на материкову частину України із застосуванням своїх регулярних збройних сил».

Нерегулярні збройні формування, задіяні Російською Федерацією у агресивній війні проти України, систематично підкріплювалися російськими найманцями з числа звільнених у запас військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації та постачанням зброї і військової техніки, включаючи танки, артилерійські системи, протитанкові засоби та сучасні зенітно-ракетні комплекси, які постачалися з території РФ. Це підтверджувалося поясненнями численно затриманих військовослужбовців Збройних Сил Російської Федерації.

Підтвердженням окупації Російською Федерацією, як країною агресором, частини території Луганської і Донецької областей, є факти здійснення нею активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ Російської Федерації.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, збройна агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято постанову Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз. 2 Постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій "ДНР" та "ЛНР", які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року №145-VІІІ, зазначено, що з 20 лютого 2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Також Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Отже, при вирішенні даної справи знайшов своє підтвердження факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, що є загальновідомим.

ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 був відряджений в безпосереднє підпорядкування керівнику АТО в Донецькій та Луганській областей (зони проведення АТО), для участі в антитерористичної операції, де виконував службові (бойові) завдання з 02 серпня 2014 по 21 серпня 2014.

Вищевикладені обставини справи встановлюють причинний зв`язок між травмами, які заявник отримав під час проходження військової служби та участі у проведенні антитерористичної операції на території України, що межує з територією, тимчасово окупованою в результаті збройної агресії Російської Федерації проти України.

Враховуючи, що в результаті саме збройної агресії та воєнного конфлікту, розпочатих Російською Федерацією, ОСОБА_1 21 серпня 2014 року отримав вибухову травму, також обставини того, що внаслідок саме військової агресії Російської Федерації на території Донецької області було порушено право ОСОБА_1 на життя і здоровя, передбачене ст. 27 Конституції України, ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає повному задоволенню.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відмови у задоволенні заяви в частині встановлення факту поранення ОСОБА_1 внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з огляду на те, як вказав суд першої інстанції, що цей факт є загальновідомим і його закріплено на законодавчому рівні, оскільки між вказаними фактами існує причинний зв`язок.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернення заявника в порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, обумовлено необхідністю визначення статусу ОСОБА_1 , як жертви міжнародного збройного конфлікту, особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених нормами міжнародного гуманітарного права (що складається з Женевських конвенцій про захист жертв війни від 12 серпня 1949 року, Додаткових протоколів до них, інших міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та отримання заявником допомоги від гуманітарних організацій (Міжнародного Комітету Червого Хреста, Міжнародної Федерації товариств Червого Хреста і Червоного півмісяця, Товариства Червоного Хреста України).

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, встановлення яких віднесено до компетенції відповідних органів виконавчої влади.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки військової служби, отримав порашення в результаті збройної агресії Російської Федерації, заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення, яким не в повній мірі задовольнив заяву ОСОБА_1 порушивши, тим самим, норми матеріального і процесуального права, а його висновки в зазначеній частині не відповідають обставинам справи, тому рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі згідно ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 червня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт поранення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби 21 серпня 2014 року на території Донецької області поблизу сел. Гранітне, Тельманівського району, Україна внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -