14.11.2017 Справа № 363/3680/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

при секретарі - Палій Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3. Зазначила, що під час шлюбу між нею та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого останній отримав у неї в борг її особисті кошти в сумі 2 000 (дві тисячі) доларів США 00 центів та зобов'язався повернути отримані кошти в повному обсязі до 30 квітня 2016 року, що підтверджується розпискою (зобовязанням) від 15.03.2016 року, але відповідач свої зобовязання не виконав тому позивач вимушена звернутись до суду та просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики у сумі 2000,00 (дві тисячі) доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті на день складання позову складає 51980,00 грн. (пятдесят одна тисяча девятсот вісімдесят) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 551, 20 грн.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічним викладеним у позові, вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник до суду не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача будучи присутньою у судових засідання проти позову заперечувала, надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що письмове зобовязання щодо утримання малолітньої дитини, на яке посилається позивач, не може бути застосовано у справі про стягнення боргу за договором позики, та як зобовязання не є документом, який підтверджує передачу позикодавцем визначеної грошової суми, а тому просила відмовити у його задоволенні у звязку з необґрунтованістю.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 15.03.2016 року ОСОБА_2 написав зобовязання, в якому зазначено, що останній щомісячно зобовязаний сплачувати на користь ОСОБА_1 кошти на утримання їхньої малолітньої дитини до винесення судом рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Крім, того в даному зобовязанні зазначено, що борг перед ОСОБА_1 зобовязується виплатити до кінця 2016 року в розмірі 2000 дол. США (а.с. 63).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Під час судового засідання було розяснено вимоги ст.60 ЦПК України, а саме те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У судовому засіданні представник позивача не зазначив обставин передачі та отримання грошей від позивача відповідачу, їх кількості, дати та умов передачі. Крім того позивачем та його представником не надано до суду, належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, щодо вказаних вище обставин, та укладання саме договору позики між сторонами.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03.08.2016 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано право власності на ? частину автомобіля, а іншу ? частину автомобіля залишено у власності ОСОБА_2 Дане рішення суду не містить у собі інформації щодо правовідносин повязаних з договором позики, як зазначав представник позивача у судовому засідання, а виключно інформацію щодо предмету позову, а саме поділу автомобіля.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що шлюб між сторонами розірвано. Крім того, судом вирішено питання щодо визначення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини, на підставі наданого до суду зобовязання.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що зобовязання ОСОБА_2 від 15.03.2016 року, на яке посилається позивач, не може бути судом взято до уваги, як договір позики, оскільки сторонами не було дотримано істотних умов договору, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 264, 524, 526, 533, 536, 612, 625, 1049-1050 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 208, 209, 215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ - І.Ю.КОТЛЯРОВА