Справа № 136/908/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"05" липня 2017 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно колгоспного двору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову таким.

Домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складається з житлового будинку та господарських будівель, що належало до типу колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_8, 1934 року народження, який приходиться свекром ОСОБА_1 та дідом ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_8 помер. Після його смерті ОСОБА_5, як голова двору, подала до Староприлуцької сільської ради заяву, яка 23.07.2004 року була розглянута виконавчим комітетом, рішенням якого головою двору поставлено ОСОБА_6, у зв'язку з чим внесено зміни в погосподарську книгу.

23 липня 2004 року виконком Староприлуцької сільської ради ухвалив рішення про оформлення права власності на домоволодіння лише за ОСОБА_6.

19 серпня 2004 року виконком Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області видав на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13.03.2017 року вищезгадане свідоцтво НОМЕР_1 видане на ім'я ОСОБА_6 було визнано недійсним, у зв'язку із тим, що при його видачі орган місцевого самоврядування не врахував, що вказане домоволодіння відноситься до суспільної групи колгоспний двір, отож належить до спільної сумісної власності кількох осіб, а не одноосібному власнику. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що станом на 15.04.1991 року (момент набрання чинності Законом України «Про власність») членами колгоспного двору в АДРЕСА_1, були: ОСОБА_8 (голова двору), ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, що підтверджується довідкою виконкому Староприлуцької сільської ради №730 від 28.10.2016 року.

Позивачі вважають, що обставини встановлені згаданим судовим рішенням мають преюдиційне значення, отож вони набули права на частку в майні колгоспного двору,свої частки не витребували, продовжують там жити, брати участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору, відтак кожен із них має право на 1/6 в цьому об'єкті нерухомості, проте їх таке право не визнається та оспорюється, тому вони просять суд здійснити захист їх порушених прав шляхом визнання за ними права власності за кожним на відповідну частку у цьому майні.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_11, будучи ще й представником ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали у заявленому обсязі, просили суд позов задовольнити, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Староприлуцької сільської ради в судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи в установленому порядку. В адресу суду було направлено письмове заперечення проти позову, відповідно до якого відповідач позов не визнає, мотивуючи тим, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору були: ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_6, а позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 були записані послідовно уже після їх народження, отож станом на дату припинення колгоспного двору вони не були членами колгоспного двору в АДРЕСА_1, відтак не набули права на 1/6 частки у цьому майні, що виключає задоволення позову.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_12 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, надавши суду письмове заперечення, відповідно до якого висловила аналогічну позицію, яку висловив відповідач.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, їх представника, представника третіх осіб, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку, дійшов висновку про таке.

Житловий будинок за АДРЕСА_1, (після перейменування вулиць - АДРЕСА_1 відповідно до рішення 3 сесії 7 скликання Староприлуцької сільської ради Липовецького району від 04.12.2015 року), згідно відомостей органу місцевого самоврядування, що мають відображення у погосподарських книгах сільської ради за відповідні роки, відносився до суспільної групи колгоспний двір (а.с.13-14, 19-20).

Обставини належності домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та складається з житлового будинку та господарських будівель, до суспільної групи колгоспний двір, сторонами спору визнавались.

Правилами ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонамита іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З аналізу вказаної норми слідує, що процесуальним наслідком визнання в цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування.

Позивачі звернулись до суду із позовом про визнання права власності за кожним по 1/6 на частку в майні колгоспного двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позов зводиться до того, що вони просять суд встановити належність їх до членів колгоспного двору, яким на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно та виділити їх частки у цьому майні по 1/6 кожному.

У п.6. Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", судам роз'яснено, що до правовідносин, що виникли до 15.04.1991 року, тобто дати набуття чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району за №266 від 19.06.2017 року та №256 від 29.06.2017 року констатовано, що станом на 15.04.1991 року в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, були зареєстровані ОСОБА_8, який помер 2004 року, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вказані відомості були надані на підставі погосподарських книг 1991-1995 року.

Згідно Витягу із погосподарської книги за 1991-1995 р.р. рахунок НОМЕР_2 щодо домогосподарства головою якого є ОСОБА_8, та довідки виданої виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Липовецького району за №730 від 28.10.2016 року, яка також була предметом дослідження Липовецьким районним судом при ухваленні рішення у цивільній справі №136/1920/16-ц, слідує, що внесення відомостей про членів господарства колгоспного двору в період з 1991 - 1995 р.р. було проведено наступним чином.

Так, головою двору зазначено ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; членів: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Судом встановлено, що записи вчинялись органом місцевого самоврядування відповідно до ведення діловодства шляхом внесення відомостей про членів, у даному випадку дітей, після їх народження. Тому беззаперечним є той факт, що запис про ОСОБА_1 внесено було вже після ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто народження ОСОБА_3, хоча й датований він ІНФОРМАЦІЯ_8.

Довідка за №730 від 28.10.2016 року, що була видана виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради не містить конкретних дат, а містить узагальнену інформацію по погосподарських книгах, які велись за відповаідні роки щодо списку членів двору на відповідні роки.

Встановлені судом та перевірені обставини в контексті зібраних у справі доказів свідчать про те, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, були: ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були внесенні після їх народження, отож не могли набути такого членства, оскільки ще не народились. Запис про ОСОБА_1 до погосподарських книг було внесено після 1992 року, що ставить під сумнів її членство у цьому колгоспному дворі станом на 15.04.1991 року та іншого позивачем не доведено.

Твердження представника позивача з приводу того, що обставини щодо членства усіх позивачів станом на 15.04.1991 року у колгоспному дворі, право на яке ними оспорюється, були встановлені рішенням Липовецького районного суду від 13.03.2017 року, тому мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи не заслуговують на увагу суду, так як значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення суду. У даному випадку спір стосується членства позивачів у колгоспному дворі, а у справі №136/1920/16-ц, на яке посилається представник позивачів, доказуванню підлягали обставини щодо недійсності виданого органом місцевого самоврядування правовстановлюючого документа.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов необгрунтований, тому не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з урахуванням того, що в задоволенні позову відмовлено, відносить судові витрати понесені позивачами та документально підтверджені на їх рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст.120, 123 ЦК УРСР, Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.1995, № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст.10, 11, 58-60, 61,88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, до Староприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно колгоспного двору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргуне було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.Т. Кривенко