Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2061/17

Номер провадження: 6/511/59/17

04.10.2017 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого Іванова О.

секретаря Кирилової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Роздільнянського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі державної служби Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Одеської області, знаходиться виконавче провадження по виконавчому документу та №2-1074 від 09.09.2004 року виданий Роздільнянським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини всіх доходів боржника, але не менше одного неоподаткованого мінімуму громадян, починаючи з 31.08.2004 року по 21.05.2022 року. Рішення боржником не виконується, будь яких дій спрямованих на його виконання ним не здійснено. Під час виконання рішення суду виконавцем було встановлено, що згідно інформації наданої на запити майно належне боржнику на праві власності відсутнє. ОСОБА_4ОСОБА_1, 19.08.2016 року на адресу боржника надісланий виклик, щодо явки для надання пояснень щодо причини невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик не зявився, про причини неявки не повідомив.

На підставі ст.377-1 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались.

Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця за наступних підстав.

Судом з наданого подання встановлено, що в провадженні державного виконавця О.Г. Грищенко з 17.02.2010 року перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Роздільнянського районного суду Одеської області №2-1074 від 09.09.2004 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі ? частини всіх доходів боржника, але не менше одного неоподаткованого мінімуму громадян, починаючи з 31.08.2004 року по 21.05.2022 рік.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до п. 19 частини 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобовязань.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З подання вбачається, що 17.02.2010 року державним виконавцем Цюпа К.І. було винесено постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження № 17467284.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 02.10.2017 року державним виконавцем Грищенко О.І. встановлена заборгованість боржника ОСОБА_2 станом на 30.09.2017 року в розмірі 33 081,71грн.

Як вбачається з подання державним виконавцем відділу ДВС ОСОБА_5 здійснено перевірку наявності майна боржника на яке можливо звернути стягнення шляхом надіслання відповідних запитів до реєструючи установ та встановлено, що рухомого, нерухомого майна боржника зареєстрованого за ним на праві власності на території Роздільнянського району не виявлено, банківських рахунків в установах банків не також виявлено.

Окрім того, судом встановлено, що державний виконавець Цюпа К.І. відкрила виконавче провадження не переконавшись в місці реєстрації боржника, про що відповідно повинна бути в наявності довідка Роздільнянського РС ГУДМС про місце реєстрації боржника. А державний виконавець Грищенко О.І. лише один раз 23.08.2016 року попередила боржника ОСОБА_2, проте, що у разі непогашення ним заборгованості по аліментам, він буде притягнутий до кримінальної відповідальності. Після чого, нею жодного разу не були застосовані міри щодо притягнення його до кримінальної відповідальності. Також з подання не вбачається звернення державного виконавця до Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області для допомоги зясування місця перебування боржника, або оголошення його у розшук.

Останні виконавчі документи датовані 2016 роком. Таким чином, не вбачається, жодних дій державного виконавця на протязі року, які б були направлені на встановлення місця знаходження боржника, та його майна.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл.21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а тому відсутні законні підстави в обмеженні цього боржника конституційного права свободи пересування.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 2, 107, 208-215, 377-1 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні подання головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження особи (боржника) ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Іванова О. В