АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват», третя особа: ОСОБА_3 про скасування наказу та поновлення на роботі,

Унікальний №761/12758/14-ц
№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6799/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у квітні 2014р. позивач звернулася до суду з позовом про скасування наказу про її звільнення з посади директора ТОВ «Приват» та поновлення її на цій посаді.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 11 серпня 1999 року було створено та зареєстровано ТОВ «Приват», вона виступила єдиним засновником товариства. З 2000 року вона була призначена на посаду директора, однак 26 березня 2014 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вона довідалась, що не є директором товариства, а керівником призначено ХильчукаЛ.Д.

Позивач стверджувала, що жодних заяв до ТОВ «Приват», зборам учасників про звільнення з посади директора ТОВ «Приват» вона не подавала, збори учасників не скликалися та не проводилися, і рішення про її звільнення не приймалося, тому її звільнення було проведене з грубим порушенням ст. 43 Конституції України, ст. 36-41, 47, 116 КЗпП України.

Також позивач посилалася на те, що копія наказу про звільнення, трудова книжка видані їй не були, і у день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача посилається на неповне з'ясування судом всіх фактичних обставин справи, у тому числі питання за яких обставин та з яких причин позивач написала заяву про звільнення, чому заява була надрукована, а не викладена нею власноручно, та чому відсутня дата її складання.

Крім того, представник позивача вважає, що судом не наведена об'єктивна оцінка всіх доказів на підтвердження наміру позивача та її волевиявлення звільнитися з посади директора, її зверненням з відповідними заявами з приводу її звільнення та не проведення загальних зборів.

Також представник позивача стверджує, що суд безпідставно вважав підтвердженням

- 2 -

правомірності звільнення позивача протокол загальних зборів учасників товариства, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 16 червня 2015р., яким було відмовлено ОСОБА_1 в позові про визнання недійсним рішення загальних зборів від 14 березня 2014р., не встановлена правомірність звільнення позивача з посади директора на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, так як у рішенні не зазначено про досягнення домовленості (угоди) про припинення трудового договору позивача.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги через свого представника (с.с.75 т.2), у судове засідання не з'явилися, клопотання про несення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та заперечення представника відповідача на апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працювала на посаді директора ТОВ «Приват».

Рішенням загальних зборів учасників товариства, яке оформлено протоколом загальних зборів учасників від 14 березня 2014р., позивача звільнено з посади директора з 14 березня 2014р. за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося відповідно до норм трудового законодавства та статуту товариства.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

У заяві, поданій загальним зборам учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват», позивач просила звільнити її з посади директора товариства за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 14 березня 2014р.

Згідно пункту 15.2. Статуту ТОВ «Приват», затвердженого рішенням загальних зборів учасників 24 грудня 2008р., директор призначається і звільняється від посади зборами учасників товариства.

Відповідно до протоколу № 2014-03-14 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Приват», яке відбулося за участю позивача, як учасника товариства, прийнято рішення про звільнення позивача з посади директора товариства за згодою сторін з 14 березня 2014р. Протокол підписаний у тому числі і позивачем.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16 червня 2015р., яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Приват» про визнання недійсним рішення загальних зборів від 14 березня 2014р.

При цьому, суд виходив з того, що відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи підпис у протоколі загальних зборів учасників товариства належить ОСОБА_1

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Отже, судом було встановлено, що загальні збори учасників ТОВ «Приват» 14 березня 2014р. відбулися за участю позивача, на зборах розглядалася заява позивача про її звільнення

- 3 -

з посади директора товариства за угодою сторін, та прийнято одноголосне рішення про задоволення цієї заяви та звільнення позивача з посади директора за її заявою.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Господарського суду м. Києва не вирішувалося питання про правомірність звільнення позивача з посади, а тому підстави для застосування ч. 3 ст. 61 ЦПК України відсутні, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вищезазначеним рішенням було встановлено проведення загальних зборів учасників товариства 14 березня 2014р. відповідно до норм діючого законодавства, що збори були проведені за участю позивача, а прийняті зборами рішення є правомірними.

Посилання представника позивача на те, що судом першої інстанції не було встановлено волевиявлення позивача на її звільнення з посади директора товариства, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки волевиявлення позивача було висловлено у її заяві на адресу загальних зборів учасників товариства про її звільнення з посади директора з 14 березня 2014р., та голосування на загальних зборах учасників товариства за своє звільнення.

Подальші дії позивача щодо оскарження рішення загальних зборів від 14 березня 2014р. та звернення до органів досудового слідства про порушення кримінального провадження, не спростовує дій позивача по написанню заяви про звільнення, участі у проведенні загальних зборів та голосування на зборах за своє звільнення, а свідчить, на думку колегії суддів, про зміну свого рішення про звільнення з посади директора товариства після звільнення. Крім того, позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не було надано доказів у спростування вказаного висновку.

При цьому, колегія суддів враховує, що позивачем не оспорювався її підпис під заявою про звільнення, а також не заявлялося у суді першої інстанції клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи, а також не було надано доказів, що під час кримінального провадження було встановлено, що підпис на заяві про звільнення належить не позивачу, тому у суду були відсутні підстави вважати, що позивач не зверталася до загальних зборів учасників товариства із заявою про звільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у день звільнення позивачу не була видана трудова книжка, а також не був проведений повний розрахунок та не видано копії наказу про її звільнення, не можуть бути підставою для прийняття рішення про незаконність звільнення позивача та про поновлення її на роботі, так як це не передбачено нормами діючого трудового законодавства, які передбачають іншу відповідальність роботодавця за вказані дії.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом

двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: