Справа № 462/2330/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2017 року Залізничний районний суд міста Львові у складі : головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Гули М.І., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м.Львів ОСОБА_3, представника Державної казначейської служби- Стегній А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.04.2016 року звернувся до суду з позовом, що був уточнений в судовому засіданні, до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ в якому зазначив, що 8.12 2015 року Залізничним районним судом м.Львова за його скаргою на неправомірні дії працівників ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ було винесеного ухвалу про визнання дій в.о. начальника ОСОБА_2 ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_5 неправомірними, скасованого постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 9.12.2014 року, зобовязано ст.державного виконавця Пазиняк Г.Я. поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 9.12.2014 р. 17.02.2016 року апеляційним судом відмовлено в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Вважає, що діями ВДВС завдано йому матеріальної та моральної шкоди. Судом визнано їх дії неправомірними, матеріальна та моральна шкода, яка спричинена йому полягає в тривалому лікуванні неврологічних захворювань, що виникли внаслідок нервових стресів, порушення режиму сну, він знаходився на лікуванні в умовах денного стаціонару. Загальна сума витрат на лікування становить 9664,12 грн., спричинену моральну шкоду оцінює у 10000грн.. Крім того , вин витратив кошти на правову допомогу у звязку зі зверненням до суду, розмір яких становить 5000грн. Просить суд стягнути з відповідачів зазначені суми.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м.Львів ОСОБА_3 в судовому засідання проти позову заперечила, зазначила, що відсутній причинно слідчий звязок між діями державного виконавця та хворобами позивача, а тому позовні вимоги підлягають відмові в повному обсязі як безпідставні. Просила у позові відмовити.

Представник Державної казначейської служби- Стегній А.В. у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що довідки про стан здоровя позивач надає як доказ своїх вимог і по іншим своїм позовам, що перебувають на розгляді в суді, доказів тому , що його хвороби повязані з діями державного виконавця суду не надані. Крім того зазначив, що рішення суду, на невиконання якого була подана скарга, виконане. Щодо оплати правової допомоги також просив відмовити оскільки відсутній розрахунок оплати. Просив відмовити в позові в повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 8 грудня 2015 року скарга ОСОБА_1 на дії ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м.Львова задоволена частково: визнано дії виконуючої обовязки ОСОБА_2 ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 Маряни Василівни неправомірними, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 9 грудня 2014 року по справі щодо усунення перешкод у доступі до жилого приміщення - квартири 35 на вул.Широкій,73 у м.Львові шляхом демонтажу домофону, також зобовязано старшого державного виконавця Пазиняк Галину Ярославівну поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 9 грудня 2014 року. У задоволені вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовлено за безпідставністю. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області 17 лютого 2016 року ухвала Залізничного районного суду від 8 грудня 2015 року в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасовано і в цій частині передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 21 березня 2016 року залишено без розгляду скаргу на дії державного виконавця.

Сторонами не заперечувалось, що рішення суду, на невиконання якого була подана скарга, виконане.

Враховуючи, що за рішенням суду визнано дії виконуючої обовязки ОСОБА_2 ВДВС Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 Маряни Василівни неправомірними, скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/11014/13-ц від 9 грудня 2014 року та поновлено виконавче провадження, суд вважає, що права позивача бездіяльністю державного виконавця були порушені.

Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Суд вважає, що позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки права позивача у звязку з встановленою судом бездіяльністю державного виконавця були порушені. Однак сума, яку просить стягнути позивач в рахунок відшкодування моральної шкоди надто велика та підлягає зменшенню. На користь позивача з відповідача ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби, слід стягнути 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач предявив до відповідача вимогу про стягнення витрат на придбання лікарських засобів, між тим будь яких належних доказів наявності причинного звязку між придбанням цих ліків та діями відповідачів суду не надано. Тому позов в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 9664,12 грн. підлягає відмові.

Відносно витрат, понесених позивачем за надану правову допомогу по справі, суд виходить з того, що оплата за правову допомогу проводиться на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та згідно до ст.1 Закону граничний розмір компенсації витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, оскільки позивач не надав документально підтверджених доказів понесених ним витрат на правову допомогу, а саме: відсутній акт приймання-передачі наданих послуг, відсутні платіжні документи про оплату таких послуг, відсутній розрахунок таких витрат, - тому у суду відсутні підстави для задоволення стягнення таких витрат.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Державної казначейської служби, ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 України в особі Державної казначейської служби на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н.М.Румілова