Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1286/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Голованя А.М.

суддів: Гайсюка О.В., Єгорової С.М.,

за участю секретаря Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного 14 червня 2007 року кредитного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 22,8 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти не повернула, у звязку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 31 грудня 2016 року склала 92 597,85 грн., та яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що при вирішенні справи суд неправильно застосував позовну давність.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач, яка належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не зявилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. (ч.2 ст.305 ЦПК України)

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові в повному обсязі, виходив із того, що останнє погашення кредитної заборгованості відповідач здійснила 27 травня 2013 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом лише 08 лютого 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 червня 2007 року ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 7000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % з розрахунку 360 днів в році, зі щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, строк внесення яких передбачений договором, а саме Тарифами до 25 числа місяця, що слідує за звітним з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки ( а.с.8, 90).

ОСОБА_2 умови кредитного договору не виконала, кредитні кошти не повернула, у звязку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 31.12.2016 року становить 92507,85 грн. та складається з: 6962,68 грн. заборгованість за кредитом, 76613,84 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4050,00 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф ( фіксована частина), 4381,33 грн. штраф (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за договором, убачається, що останню суму погашення за кредитом відповідачка здійснила 27.05.2013 року (а.с. 5-7).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідач заявила про застосування позовної давності (а. с. 41,42).

Питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до

ст. 256 ЦК України, частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням зазначених вище обставин, належним чином не зясовано.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг, який є невідємною частиною кредитного договору від 14 червня 2007 року, банк надав клієнту пакет послуг, для чого відкрив клієнту картковий рахунок та видав останньому платіжну картку № 763357 на строк - по травень 2011 року включно.

Відповідно до пунктів 3.1.1., 3.13., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. По закінченні строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк, шляхом надання клієнту картки з новим строком дії. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

17 серпня 2011 року банк надав відповідачу ОСОБА_2 нову кредитну картку № 843597, строком дії - по квітень 2015 року включно. (а.с. 91,106)

Згідно виписки по рахунку відповідач ОСОБА_2 користувалася виданою їй новою кредитною карткою, зокрема, здійснювала купівлю товару та знімала готівкові кошти, починаючи з 17 серпня 2011 року. (а.с. 92-99).

З розрахунку заборгованості за договором, убачається, що останню суму погашення за кредитом відповідач здійснила 27.05.2013 року (а.с. 5-7).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання відповідача, в своїх запереченнях на апеляційну скаргу, на правову позицію Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14 не є належним прикладом для її застосування до спірних правовідносин, оскільки у згаданій справі картка видавалася клієнту автоматично і коштів за цією карткою він не знімав, тоді як в даній справі банк видав боржнику нову платіжну картку за її заявою, за цієї карткою вона отримувала кошти та купувала товари.

В сукупності зазначене свідчить, що строк дії картки виданої відповідачу 14 червня 2007 року, продовжено банком на новий строк, шляхом надання відповідачу картки з новим строком дії по квітень 2015 року включно, тобто сторони дійшли згоди щодо нового строку погашення кредиту в повному обсязі.

Таким чином, визначений закон трирічний строк позовної давності по кредитній заборгованості (тілу кредиту) та відсотках не сплив.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність спливла є помилковим.

Вказані вище висновки узгоджують з правовою позицією Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, шляхом стягнення заборгованості з боржника - по тілу кредиту в розмірі 6962,68 грн. та в межах позовної давності по відсотках в розмірі 4705,14 грн. з розрахунку (6962,68 грн. : 100% х 22,8% = 1587,49 грн. : 360 х 1067 днів = 4705,14 грн.)

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф в частині фіксованої та процентної складової є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відтак, вимоги Банку про стягнення штрафу в частині фіксованої складової задоволенню не підлягають.

Отже, якщо процентна складова визначається в розмірі 5% від боргу, то розмір штрафу складає 583,40 грн. з розрахунку (6962,68 грн. + 4705,14 грн.) : 100 х 5 % = 583,40 грн.

Також, приймаючи до уваги положення ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3360 грн. (1600 грн. + 1760 грн.) в рахунок компенсації витрат судового збору понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 травня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 6962,68 грн. заборгованості за кредитом, 4705,14 грн. заборгованості за відсотками, 583,40 грн. штрафу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3360 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарженим у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: