Справа № 482/1484/17
Провадження №2/482/662/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Демінської О.І., при секретарі Шведовій Я.О., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позову вказала, що 09 лютого 2017 р. вона позичила ОСОБА_2 у борг 22 000 грн. з умовою щомісячного повернення частки позики в розмірі по 2 000 грн., починаючи з квітня 2017 року. Посилаючись на те, що в вказаний договір оформлено простою розпискою, а умови, на яких вона позичила відповідачу 22.000 грн. останньою не виконуються, по 2000 грн. щомісячно їй не сплачується, просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 10 525,00 грн., що складається з основної суми боргу в розмірі 10 000,00 грн., несплаченої на протязі з квітня 2017 року по серпень 2017 року включно, 400,00 грн. інфляційних втрат та 125,00 грн. 3 % річних.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач суду повідомила, що відповідач ОСОБА_2 на протязі з квітня 2017 по момент розгляду справи в суді не здійснювала дій по поверненню боргу. Лише раз направила до неї свою неповнолітню доньку з грошима в сумі 2000 грн., від отримання яких вона змушена була відмовитись, оскільки не мала змоги оформити документально без розпису боржника факт повернення частини грошей, у звязку із чим прохала прийти до неї саме ОСОБА_2 У звязку із нагальною потребою в грошах згодна була на повернення їй хоча б частину заборгованості, але грошей не отримала.

Відповідач в судовому засіданні факт отримання від ОСОБА_1 грошей в сумі 22000 грн. на умовах їй поступового повернення в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2017 р., та оформлення цього договору простою письмовою розпискою підтвердила. Проти задоволення позову заперечила пославшись на те, що грошей в неї немає.

Також відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що її донька намагалася передати позивачу в рахунок повернення боргу 2000 грн., проте ОСОБА_1 взяти ці гроші відмовилась, вказавши на те, що мати має прийти до неї самостійно, а також у звязку із тим, що їй вже потрібно було повернути не 2000 грн., а 4000 грн. Крім цього вказала, що зібрані для повернення боргу гроші в сумі 6000 грн. вона передала до Михайлівської сільської ради, однак позивач їх так і не забрала.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 09 лютого 2017 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі при свідкові ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 на умовах безвідсоткового користування передала ОСОБА_2 гроші в сумі 22 000,00 грн., а остання зобовязалася повертати борг рівними частками, по 2 000 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2017 року. Тобто сторони уклали в простій письмовій формі договір позики

Факт отримання грошей в сумі 22000 грн. підтверджується оригіналом розписки ОСОБА_2, дослідженої в судовому засіданні, та підтверджено сторонами.

Факт неповернення запозичених грошових коштів в період з квітня 2017 р. по листопад 2017 року підтверджено відповідачем, яка причиною неповернення боргу вказала на відмову позивача від їх отримання, у звязку із чим вона змушена була передати заборговані гроші до сільської ради, а в подальшому вказавши на їх відсутність.

Твердження відповідача про належне виконання взятих на себе зобовязань з повернення грошових коштів спростовуються як поясненнями позивача, так і поясненнями свідка ОСОБА_3, допитаної в судовому засіданні за клопотанням відповідача ОСОБА_2

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, яка є головою Михайлівської сільської ради, суду показала, що письмова розписка про отримання грошей в сумі 22000 грн. ОСОБА_2 від ОСОБА_1 складалася в її присутності. Через декілька місяців ОСОБА_2 передала їй на зберігання гроші, які мала б віддати ОСОБА_1, оскільки у ОСОБА_2 велика сімя. Також вказала, що на передачу грошей ОСОБА_1 вона ОСОБА_2 не уповноважувалася, а тому через деякий час збережені нею гроші повернула їй же. Вказала, що гроші зберігалися в неї, а не в сільській раді.

Відповідно вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом.

Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

За своєю суттю письмова розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем при подачі позову до суду, розраховані інфляційні втрати від інфляції в розмірі 400,00 грн., та 125,00 грн. 3% річних.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 зобов'язання за договором позики не виконані, гроші позивачу не повернуті, що не заперечувалось нею, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Будь-яких інших належних чи допустимих доказів іншого сторонами до суду не надано, хоча відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України це є їх обовязком.

Згідно з вимогами ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем під час звернення до суду з позовм та які документально підтверджені.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Додатком до даної постанови визначено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється відповідно до того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Позивач надав до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру № 13 без дати, яку видав адвокат ОСОБА_4 на суму 650,00 грн. за складання позовної заяви за позовом ОСОБА_1

Однак, в матеріалах справи відсутній розрахунок часу, витрачений адвокатом для надання правової допомоги (складання позову) у даній справі, тому такі витрати позивача розподілу між сторонами не підлягають, оскільки не є документально підтвердженими належним чином.

Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за договором позики від 09 лютого 2017 року в сумі 10525 грн., з яких 10000 грн. сума основного боргу, інфляційні втрати 400 грн., 125 грн. три відсотки річних від суми заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 10 днів з дня його проголошення .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя