У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_8, про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок за касаційною скаргою суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У 2016 році суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - СПД ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - ОСОБА_8, та просив: визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що розташована по АДРЕСА_1, у зв'язку з його фіктивністю та невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що розташована по вул. Радистів, 85 у м. Києві у зв'язку з його фіктивністю та невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 15 квітня 2015 року між ОСОБА_9, яка діяла від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що розташована по АДРЕСА_2 у зв'язку з його фіктивністю та невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 6 жовтня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року, позовну заяву СПД ФОП ОСОБА_4 залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

У касаційній скарзі СПД ФОП ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Залишаючи без розгляду позовну заяву СПД ФОП ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, повторно не з'явився у судове засідання та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим правильно розцінили другу поспіль неявку належним чином повідомленого позивача, як зловживання його своїми правами.

При цьому закон надає право суду залишати позов без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання незалежно від причин його неявки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає доводи касаційної скарги про обмеження права на суд безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права позивача не порушені.

Крім того, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 1 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити ухвали суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта С.П. Штелик