УХВАЛА

іменем україни

5 квітня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Кіровоградське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», про поділ майна за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 2 березня 2002 року перебувала у шлюбі ОСОБА_4, який було розірвано рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області 20 грудня 2012 року.

Відповідно до кредитного договору від 17 листопада 2005 року Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було надано відповідачу кредит у сумі 59 095 грн на будівництво - реконструкцію житла, загальною площею 51,32 кв. м, а саме: квартири АДРЕСА_1.

19 лютого 2007 року на ім'я відповідача було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Позивачка зазначала, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона має право на частку в цій квартирі, однак після розірвання шлюбу відповідач не погодився сплатити їй грошові кошти за частину квартири в порядку поділу майна подружжя.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 3/4 частку спірної квартири, відступивши від засад рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна подружжя, з урахуванням того, що з нею проживають двоє дітей.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та Кіровоградське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що нерухоме майно придбано відповідачем за кошти отримані ним за кредитним договором, укладеним з Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», в інтересах сім'ї з метою придбання нерухомого майна, тому суд дійшов висновку про те, що спірне нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, апеляційний суд керуючись положеннями ст. 23 Закону України «Про іпотеку» виходив з того, що права Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» як іпотекодержателя спірної квартири не порушені, оскільки особа, до якої перейшло право власності на 1/2 частку предмета іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що з 2 березня 2002 року по 20 грудня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі.

17 листопада 2005 року між Кіровоградським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позичальнику було надання кредит у сумі 59 095 грн, строком повернення 120 кварталів з дати укладення кредитного договору.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 51,32 кв. м, згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2.

12 лютого 2007 року право власності на спірну квартиру зареєстровано з ОСОБА_4

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 28 березня 2008 року між позичальником та Кіровоградським регіональним управлінням спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» був укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина то чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Враховуючи вищезазначене та встановлені фактичні обставини, можна дійти висновку, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані у позику грошові кошти та придбану квартиру також виникає зобов'язання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, на порушення вимог ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене вище уваги не звернув, не встановив, за рахунок кого із подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, не з'ясував, яка частина коштів за кредитним договором була виплачена під час перебування сторін у шлюбі, а яка - після припинення сімейних відносин, яка частина коштів залишалась непогашеною.

Також не можна погодитись з посиланням апеляційного суду на ст. 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою з огляду на те, що у даному випадку не мав місце перехід права від іпотекодавця до іншої особи, оскільки презюмується, що подружжя набуває право спільної сумісної власності в момент набуття майна, а не в момент укладення договору іпотеки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик