АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» у лютому 2017 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Вказувало, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту 28 лютого 2013 року, за умовами якого публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зобов»язалося надати ОСОБА_2 кошти у вигляді кредитного ліміту у розмірі 310 грн., строк дії якого відповідає строку дії картки.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов»язання виникла заборгованість, що складається з кредиту в сумі 805 грн. 66 коп., процентів за користування кредитом в сумі 7341 грн. 26 коп., пені та комісії в сумі 2700 грн., штраф фіксована частина в сумі 500 грн., процентна складова в сумі 542 грн. 35 коп.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 11889 грн. 27 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017

Справа №7271829/17

Провадження №22-ц/794/1030/2017 рік Головуючий у 1 інстанції Смотрицький В.Г.

Категорія 19/27 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

року позов задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 7836 грн. 92 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів частково, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України та, встановивши невиконання зобов»язання за договором між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року, вважав, що з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредит в сумі 805 грн. 66 коп., проценти за користування кредитом в сумі 7341 грн. 26 коп.

Водночас пославшись на вимоги, встановлені ст.628 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність того, що договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року встановлено обов»язок зі сплати штрафу, пені і комісії.

Мотивовано висновки суду першої інстанції тим, що Умови та правила надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» не містять підпису ОСОБА_2, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності.

На обґрунтування такого висновку суд першої інстанції вказав, що початок перебігу позовної давності слід обчислювати з 1 квітня 2018 року, тобто з дня, наступного за останнім днем дії картки, та з моменту порушення ОСОБА_2 виконання зобов»язання із здійснення обов»язкового щомісячного платежу з серпня 2014 року.

Крім того, судом першої інстанції ураховано здійснення ОСОБА_2 16 травня 2017 року поповнення картки №875706 в сумі 310 грн.

Відповідно до правила, встановленого ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм

процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов'язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017 року в частині відмови у позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення штрафу, пені і комісії не оскаржується.

На підставі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017 року в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2, на які є посилання в апеляційній скарзі, про те, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року не є укладеним, не досягнуто сторонами згоди з усіх істотних умов та недійсність правочину.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.8 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 іідповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент

вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову

про визнання правочину недійсним.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору ж умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 2 та 3 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Частиною 2 ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 своїм підписом у заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 28 лютого 2013 року погодила, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, пам»яткою клієнта становить договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту, ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Таким чином судом першої інстанції встановлено, що договір між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року складається з заяви кредитора, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів, пам»ятки клієнта.

До матеріалів справи приєднано копію анкети-заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» від 28 лютого 2013 року (а.с.6).

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

У такому разі договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року визначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

Згідно із тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» ОСОБА_2 зобов»язана повернути кредит, сплачувати проценти у розмірі 2,5% на місяць.

Розмір обов»язкового щомісячного платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості) (а.с.7).

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору кредиту від 28 лютого 2013 року.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання договору недійсним не заявляла.

Само по собі посилання ОСОБА_2 на недійсність правочину не відповідає порядку пред»явлення позову.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки. Їх вид і строк дії визначений у заяві і в пам'ятці клієнта.

Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік); вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця.

Встановлено, що на виконання зобов»язання за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року було випущено картку «Універсальну» №103723 строком дії до останнього дня вересня 2016 року.

Водночас п.1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку не одна із сторін не попередить другу сторону про припинення дії договору, він автоматично поновлюється на такий же строк.

Разом з тим пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

На підставі 2.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг по закінченні строку дії відповідна карта продовжується (випускається новий пластик) на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим терміном дії по зверненню клієнта до банку, згідно з діючими тарифами. Перевипуск картки здійснюється на новий строк при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором.

Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступила письмова заява держателя про закриття рахунку.

У матеріалах справи відсутні докази продовження строку дії договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року після закінчення його дії.

З матеріалів справи вбачається наявність заборгованості з виконання ОСОБА_2 зобов»язання за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2кредиту від 28 лютого 2013 року щодо сплати щомісячних платежів станом на останній день вересня 2016 року.

Зокрема, відповідно до розрахунку заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року встановлено не виконання зобов»язння із здійснення обов»язкового щомісячного платежу протягом з вересня 2014 року (а.с.5).

Також з матеріалів справи вбачається, що після закінчення строку дії договору публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» грошові кошти ОСОБА_2 не надавалися.

Водночас з матеріалів справи видно відсутність на картковому рахунку ОСОБА_2 грошових коштів, за наявності яких банк в праві був продовжити строк дії картки.

У матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 нової кредитної картки.

У той же час продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

На підставі п.2.1.1.2.9 Умов та правил надання банківських послуг клієнт може отримати додаткову картку на своє ім»я. Прив»язку додаткової картки до основного рахунку здійснює працівник банку або клієнт самостійно за допомогою банкомату.

Встановлено, що за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 отримано 11 березня 2014 року додаткову картку №364040 терміном дії до останнього дня жовтня 2017 року та 25 липня 2014 року додаткову картку №875706 терміном дії до останнього дня березня 2018 року.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_2 щодо спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі п.5.4 Умов і правил надання банківських послуг визначено строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановлення мінімального обов»язкового платежу, зокрема, строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Відповідно до п.2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним карткам з встановленим мінімальним обов»язковим платежем, а також овердрафт наведений в пам»ятці клієнта, довідці про умови кредитування, яка є невід»ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості по кредиту. В разі простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості. Строк повернення овердрафту у повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Строк погашення процентів по овердрафту щомісячно за попередній місяць до 25-го числа.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов»язанями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

За змістом правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 134цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Отже, у даному разі початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів має обчислюватися зі спливом строку виконання чергового платежу, а саме з вересня 2014 року, щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця, вказаного на картці, яким є останній день вересня 2016 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Разом з тим, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом у лютому 2017 року, тобто у межах строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі та виконання чергового платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-738цс15.

До матеріалів справи приєднана заява ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, яка подана до винесення рішення судом першої інстанції.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що право публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2кредиту від 28 лютого 2013 року підлягає захисту в межах строку позовної давності.

Натомість, судом першої інстанції застосовано правила переривання перебігу позовної давності за відсутності доказів спливу позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року ОСОБА_2 надано кредит в сумі 310 грн.

У матеріалах справи відсутні докази збільшення розміру кредитного ліміту.

ОСОБА_2 не виконано зобов»язання з повернення кредиту в сумі 305 грн. 66 коп. (а.с.5).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на ОСОБА_2 обов»язку з повернення кредиту в сумі 805 грн. 66 коп. на порушення норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-2322цс16 від 09 серпня 2017 року.

Договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року не встановлено розмір процентів після спливу строку дії договору.

Ураховуючи сплив строку дії договору між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2кредиту від 28 лютого 2013 року з дня, наступного за останнім днем дії картки, розмір процентів з жовтня 2016 року по січень 2017 року слід визначати на рівні облікової ставки Національного банку України.

На підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому судове рішення в частині задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення кредиту та відсотків підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Розмір процентів, що підлягають стягненню в межах позовних вимог за період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року відповідно до розрахунку заборгованості за договором між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредиту від 28 лютого 2013 року складає 4972 грн. 56 коп. (а.с.5)

Згідно із п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів.

Таким чином розмір процентів, що підлягають стягненню за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року дорівнює (сума боргу 305 грн. 66 коп. :100 * облікова ставка Національного банку України 15 : 360 * кількість днів 27) + (сума боргу 305 грн. 66 коп. :100 * облікова ставка Національного банку України 14 : 360 * кількість днів 96), що становить 14 грн. 61 коп. Отже, вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення процентів підлягають задоволенню за період з вересня 2014 року по січень 2017 року в сумі 7341 грн. 26 коп. ( 4972 грн. 56 коп. + 14 грн. 61 коп.).

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк грошових коштів в сумі 7836 грн. 92 коп. змінити.

Зазначити стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк кредит в сумі 305 грн. 66 коп., проценти в сумі 7341 грн. 26 коп.

В решті залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

ОСОБА_3