Справа № 431/4838/16-ц
Провадження № 22ц/782/175а/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, липня місяця, 05-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі: головуючого судді Яреська А.В., суддів - Коновалової В.А., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Козубської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів та визнання права власності за умовами договору, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року до Старобільського районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів та визнання права власності за умовами договору. Просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 1 500 000 грн. на користь ОСОБА_1 згідно умов договору безпроцентної позики від 02.01.2012 року; визнати за ОСОБА_2, право вланосності на будівлю торгового центру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 5484,5 м. кв.; визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення (добудову торгового центру) за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 2928,3 м. кв.; припинити право власності ОСОБА_3 на будівлю торгового центру за адресою: АДРЕСА_3 загальною площею 5484,5 м. кв.; припинити право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення (добудову торгового центру) за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 2928,3 м. кв.; судові витрати покласти на відповідачів.

У подальшому, у судовому засіданні до розгляду справи по суті від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та відповідачів надійшла заява про визнання мирової угоди в частині вимог щодо стягнення коштів за договором позики текст якої виготовлено у вигляді самостійного документу і підписано сторонами. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року було визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів та визнання права власності за умовами договорів, по якій: у якості компенсації суми боргу за договором позики, що є предметом спору, Відповідач ОСОБА_4 передає Позивачу ОСОБА_1 право власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 не заперечує проти цього. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної квартири АДРЕСА_1 станом на момент укладання мирової угоди становить 300 000 грн. (триста тисяч) гривень. У якості компенсації суми боргу за договором позики, що є предметом спору, Відповідач ОСОБА_3 передає позивачу ОСОБА_1 право власності на наступне майно: житловий будинок загальною площею 275,3 м.кв., житловою площею 150,8 м.кв. за адресою: АДРЕСА_5; Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти цього; - земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку, площею 0,0900 га за адресою: АДРЕСА_6 . кадастровий номер: НОМЕР_2. Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти цього; - будівлю торгового будинку, розташованого у АДРЕСА_7. ; Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти цього; - нежитлову будівлю торгівельного центру, розташовану за адресою: АДРЕСА_8.; Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти цього; квартиру АДРЕСА_2.; Відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти цього; Сторони дійшли згоди, що вартість вказаного будинку за адресою: АДРЕСА_5, станом на момент укладання мирової угоди становить 980 000 гривень. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної земельної ділянки адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_2, станом на момент укладання мирової угоди становить 30 000 (тридцять тисяч) гривень. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної будівлі торгового будинку, розташованої у АДРЕСА_7, становить 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної нежитлової будівлі торгівельного центру, розташованої за адресою: АДРЕСА_8, становить 70 000 (сімдесят тисяч)грн. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної квартиру АДРЕСА_2 станом на момент укладання мирової угоди становить 20 000 (двадцять тисяч)грн. Сторони дійшли згоди, що вартість вказаної земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_5, на момент укладання даної угоди складає 20 000 (двадцять тисяч) грн. Таким чином, сторони дійшли згоди щодо компенсації боргу Відповідачів перед Позивачем в розмірі 1 500 000 (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. шляхом передачі Позивачу право власності на вищевказані будинки, квартири, торгівельні центри та земельні ділянки. Відповідачі підтверджують, що об'єкти, право власності на які вони передають позивачу на час укладання мирової угоди належать одному з них на праві власності, у заставі або арешті не знаходяться, на момент укладання мирової угоди не є зруйнованими або пошкодженими. Факти передачі прав власності на вищезазначені об'єкти підлягають реєстрації у відповідних органах державної реєстрації прав на нерухомість. Строк переоформлення права власності на нерухомість - десять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після набрання чинності визнаної судом даної мирової угоди. У свою чергу Позивач відмовляється від своїх позовних вимог до Відповідачів у вигляді стягнення суми боргу за договором у розмірі 1 500 000 грн. (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. та від можливих вимог щодо штрафних санкцій, передбачених договором від 02.01.2012р. Відповідачі зобов'язуються відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати протягом 10 днів після набрання законної сили ухвали суду щодо затвердження мирової угоди. Після набрання законної сили ухвали суду ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1; житлового будинку загальною площею 275,3 м. кв., житловою площею 150,8 м. кв. за адресою: АДРЕСА_5; земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер НОМЕР_1; земельної ділянки, площею 0,0900 га за адресою: АДРЕСА_6, кадастровий номер: НОМЕР_2; будівлі торгового будинку, розташованого у АДРЕСА_7; нежитлової будівлі торгівельного центру, розташованої за адресою: АДРЕСА_8; квартири АДРЕСА_2. Закрито провадження у справі в частині щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 1 500 000 грн. за договором позики на користь ОСОБА_1, а у іншій частині позовних вимог у подальшому судом було винесено рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням та ухвалою, керівником Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області, що діє в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області було подано апеляційну скаргу , в якій апелянт, посилаючись на незаконність рішення та ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права - просив скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року, якою визнано мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення коштів та визнання права власності за умовами договорів, і постановити нову ухвалу, якою відмовити у затвердженні мирової угоди.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 6) встановлено право кожного громадянина на справедливий судовий розгляд у розумні строки, громадянин також не повинен тривалий час залишатися в невизначеному стані відносно результатів розгляду його справи. Укладання мирової угоди сторонами у цивільному процесі є ефективним засобом прискорення судової процедури, розгляду справи у розумні строки. Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Як було роз'яснено у правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-274цс15 відповідно до правил частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову. Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі. Спірні правовідносини в цій справі є похідними від правовідносин у справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди, але вони не є тотожними у зв'язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України, а саме тотожної підстави позову. Крім того, колегія суддів бере до уваги і тут те, що мирова угода укладається сторонами самостійно, однак під контролем суду. Суд може постановити ухвалу як про визнання мирової угоди, так й про відмову у визнанні мирової угоди, зокрема, якщо умови мирової угоди порушують права, свободи чи інтереси інших осіб чи суперечать закону. Для того, щоб мирова угода не використовувалась як інструмент зловживання правом, суд при вирішення питання про визнання мирової угоди повинен встановити наявність у позивача суб'єктивного права, а у відповідача - зобов'язань, а також факт невиконання таких зобов'язань, який став причиною порушення прав позивача. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути в майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і у випадках, коли ті чи інші відносини чітко врегульовані законом і не можуть змінюватися волевиявленням сторін. Тобто, суд не має визнавати мирову угоду, не з'ясувавши фактичних обставин справи З'ясування судом фактичних обставин справи має бути обов'язковою умовою визнання мирової угоди судом. Між тим, як вбачається з матеріалів справи ухвалою Миргородського міськрайонного суду ще від 09.02.2016 року у ході судового розгляду цивільної справи за позовом виконавчого! комітету Миргородської міської ради до ОСОБА_3 з метою забезпечення позову накладене арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4, загальною прощею 2928,3 кв.м., яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Про це обтяження 10.02.2016 було внесено запис до Державного реєстру прав та ш обтяжень. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду і вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна є наявною інформація про державну реєстрацію іпотечного договору № 997, виданого 22.06.2016 щодо об'єкта нерухомого майна - будівлі торгівельного центру, розташованого за адресою АДРЕСА_3. Строком виконання основного зобов'язання є 21.06.2021, розмір основного зобов'язання 43771400 грн. Іпотекодержателем є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Земельний Капітал» (), іпотекодавцем - ОСОБА_3. Відповідач у справі ОСОБА_3 визнав вимоги позивача ОСОБА_2 у справі №431/4838/16-ц щодо права власності на спірне нерухоме майно, Старобільським районним судом Луганської області при постановлені ухвали не було враховано права виконавчого комітету Миргородської міської ради та іпотекодержателя - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Земельний Капітал», не вирішено питання щодо їх залучення до участі у справі. Отже, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи з урахуванням зазначеного вище дають підстави, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування оскаржуваної ухвали. З огляду на характер припущених порушень колега суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року задовольнити.

Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 15 листопада 2016 року скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: В.А. Коновалова

Є.В. Коротенко