У х в а л а

11 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, та клопотання про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_4, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя рішенням від 5 квітня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») задовольнив частково: в рахунок виконання основного зобов'язання з оплати заборгованості фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 за кредитним договором від 26 лютого 2013 року в розмірі 85 тис. 20 грн 93 коп. (яка складається із: 65 тис. 969 грн 86 коп. заборгованості за кредитом, 12 тис. 596 грн 74 коп. простроченої заборгованості за кредитом, 5 тис. 497 грн 10 коп. заборгованості за процентами, 9 тис. 57 грн 23 коп. пені) звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 26 лютого 2013 року - квартиру АДРЕСА_1 (яка належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 5 червня 2000 року) шляхом набуття на цю квартиру права власності; визнав право власності ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки - зазначену квартиру; визначив, що вартість предмета іпотеки на момент набуття на неї права власності ПАТ «Дельта Банк» складає 466 тис. 988 грн.

Апеляційний суд Запорізької області 23 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 5 квітня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 лютого 2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року залишила без змін.

12 червня 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах цих норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 і 16 листопада 2016 року, 15 березня 2017 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовані вказані норми матеріального права. На підтвердження підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, він посилається на постанови Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року, 14 і 21 вересня, 26 жовтня 2016 року.

Водночас заявник порушує питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень.

Відповідно до частин першої та третьої статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Установлено, що ухвала суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, постановлена 15 лютого 2017 року.

Судові рішення, на які заявник посилається на підтвердження підстави перегляду, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, ухвалено 2 і 16 листопада 2016 року, 15 березня 2017 року.

Отже, строк для подання заяви про перегляд судових рішень з урахуванням дати наданих заявником для порівняння судових рішень спливає 15 червня 2017 року.

Оскільки заявник звернувся із заявою до Верховного Суду України 12 червня 2017 року (згідно з поштовим штемпелем на конверті), то відсутні правові підстави для розгляду клопотання ПАТ «Дельта Банк» про поновлення строку для подання указаної заяви.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 лютого 2017 року, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду, який, установивши, що за умовами договору іпотеки, укладеного між сторонами, іпотекодержатель має право звернути стягнення на майно згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку на підставі цього договору шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання, дійшов висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Разом з тим у наданих заявником для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 і 16 листопада 2016 року, 15 березня 2017 року суд касаційної інстанції скасував судові рішення апеляційних судів з направленням справ на новий розгляд до судів апеляційної інстанції з підстав допущення ними порушень норм ЦПК України, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справ.

Отже, порівняння наведених судових рішень не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Разом з тим у постанові від 11 грудня 2013 року, наданій заявником на підтвердження підстави перегляду судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Таким чином, судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, суперечить викладеному у зазначеній постанові Верховного Суду України висновку.

Однак Верховний Суд України, усуваючи розбіжності в застосуванні зазначених заявником норм матеріального права (частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку») у подібних правовідносинах, у постановах від 14 і 21 вересня та 26 жовтня 2016 року сформулював правовий висновок про те, що аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судове рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не суперечить викладеним у зазначених постановах Верховного Суду України від 14 і 21 вересня та 26 жовтня 2016 року правовим висновкам.

ПАТ «Дельта Банк» у поданій заяві про перегляд судових рішень не навело мотивів, які б давали право суду відступити від правової позиції, викладеної у зазначених постановах Верховного Суду України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_4, третя особа - Національний банк України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 червня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відмовити.

Клопотання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поновлення строку подання заяви про перегляд указаних судових рішень залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко