Справа № 463/1858/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/2951/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної клінічної лікарні про скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

РішеннямЛичаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до Львівської обласної клінічної лікарні про скасування наказу та поновлення на роботі , за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що 28 лютого 2016 року він згідно з графіком чергувань здійснював чергування, був черговим лікарем відділення щелепо-лицевої хірургії Львівської обласної клінічної лікарні. Протягом чергування виконував покладені на нього обов»язки, вважає, що його звинувачення у появі на роботі в нетверезому стані є безпідставними, а наказ про звільнення з роботи є необгрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства у нього не було відібрано пояснення з приводу складення акту про появу на роботі в нетверезому стані, не надано жодного скерування на проведення огляду на стан алкогольного сп»яніння в спеціалізованому медичному закладі, вважає, що відповідачем не доведено факту його перебування на роботі в нетверезому стані, відтак звільнення з роботи проведено безпідставно.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 7 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи працівника на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Зідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З трудової книжки позивача ОСОБА_2 вбачається, що 1 серпня 2003 року його прийнято на роботу у Львівську обласну клінічну лікарню на посаду лікаря-стоматолога- хірурга відділення щелепно-лицевої хірургії.

Згідно наказу головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні №74 від 29 лютого 2016 року позивача звільнено з зазначеної посади за появу на роботі в нетверезому стані ( п.7 ст.40 КЗпП України).

Згідно рапорту зав. відділенням щелепо-лицевої хірургії ЛОКЛ, черговий лікар ОСОБА_2 перебував на робочому місці 28 лютого 2016року в стані алкогольного спяніння.

Згідно заяви ОСОБА_4 на ім»я головного лікаря Львівської обласної клінічної лікарні від 28 лютого 2016 року вбачається, що лікар-стоматолог-хірург відділення щелепо-лицевої хірургії ОСОБА_2 при прийомі ОСОБА_5 з 11:00 год. перебував в стані алкогольного сп»яніння, про що свідчить різкий запах алкоголю з рота, тремтіння рук, неадекватна мова. Призначив ургентне оперативне втручання для пацієнта ОСОБА_5 на 16:00 год., проте оперативне втручання не відбулось, так як ОСОБА_2 забув про пацієнта, з огляду на стан, в якому він перебував.

Згідно акту про появу на роботі в нетверезому стані від 28 лютого 2016 року вбачається, що лікар стоматолог-хірург щелепо-лицевої хірургії ОСОБА_2 під час свого чергування у відділенні перебував у нетверезому стані 28 лютого 2016 року о 18:20 год. Стан алкогольного сп»яніння підтверджується такими ознаками: різкий запах з рота, хитка хода, збуджений стан, тремтіння рук нерозбірлива мова, безглузді розмови, агресивність.

Встановлено, що від пропозиції пройти медичне обстеження і надати письмові пояснення ОСОБА_2 відмовився. Залишив своє робоче місце без будь- яких пояснень о 18:40 год., хоч робочий час триває з 09:00 год. до 21:00 год.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 7 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у тверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконання трудових обов'язків.

Нетверезий стан працівника або наркотичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Суд обґрунтовано прийняв як належні та допустимі докази появи позивача на роботі у нетверезому стані, акт від 28 лютого 2016 року, згідно якого, стан алкогольного спяніння позивача ОСОБА_2 підтверджувався рядом ознак, а саме запахом алкоголю з рота, хиткою ходою, збудженим станом, тремтінням рук, нерозбірливою мовою, безглуздими розмовами, агресивністю і погрозами. Також таким доказом є рапорт завідувача відділення щелепо-лицевої хірургії ОСОБА_6 про те, що черговий лікар ОСОБА_2 перебував на робочому місці 28 лютого 2016 року в стані алкогольного спяніння. Таким доказом є і долучена до матеріалів справи представником відповідача, копія заяви громадянина ОСОБА_7 про те що черговий лікар ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного спяніння під час чергування.

Ці докази суд взяв до уваги з урахуванням пояснень допитаних свідків.

Є встановленим, що позивач відмовився надати пояснення з приводу порушення ним трудової дисципліни 28 лютого 2016 року (поява на роботі у нетверезому стані), про що складено відповідний акт.

При застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення роботодавцем дотримано вимоги ст.ст.43,147,148,149 КЗпП України.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного звязку доказів у їх сукупності;враховуючи встановлене та те, що факт появи позивача на роботі в нетверезому стані доведений, передбачена законом процедура при його звільненні не порушена, суд прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення Личаківського районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді