Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1923/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

03.10.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_5 про відшкодування суми завдатку,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування суми завдатку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_5, про відшкодування суми завдатку. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно 3/4 частини квартири №121, що знаходиться за адресою: вул. Полтавська, будинок, 81, в м. Кропивницькому, та належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 на підставі рішення суду, серія та номер: 22-ц/781/1073/15 виданий 12.05.2015, видавник: Апеляційній суд Кіровоградської області.

Не погоджуючись з ухвалою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що її постановлено з порушенням норм процесуального права.

У судове засідання з'явився ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, ОСОБА_5 не визнала доводи апеляційної скарги, надала письмове заперечення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та відповідача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з підстав неправильного застосування норм процесуального права з таких підстав.

Як убачається з письмових доказів по справі та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3-В.В. про відшкодування суми завдатку у розмірі 2000 доларів США.

З метою забезпечення позову ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, в частині, що належить ОСОБА_3-В.В.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що 22 грудня 2016 року між ним, як завдаткодавцем, ОСОБА_3-В.В., як завдаткодержателем, та ОСОБА_5, як виконавцем, був укладений договір завдатку на суму 1000 доларів США, який забезпечував виконання сторонами домовленості про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_2 до ОСОБА_4

Відповідно до п.5 договору від 22.12.2016 угоду щодо купівлі-продажу вказаного нерухомого майна сторони повинні були укласти до 30.12.2016 та на прохання ОСОБА_3-В.В. договір було продовжено до 30.01.2017. Оскільки договір завдатку був укладений сторонами з метою забезпечення реального виконання зобовязань між сторонами, на виконання умов Договору ОСОБА_4 була сплачена ОСОБА_3-В.В. сума коштів в розмірі 1000 доларів.

Окрім того, позивач зазначив, що ОСОБА_3-В.В., маючи на меті ухилення від виконання Договору, уникає з ним спілкування та отримані в результаті виконання ним (позивачем) договору про завдаток, кошти, привласнила та не бажає повертати.

Вважає, що ОСОБА_3-В.В. умисно не виконує договірні зобовязання, а також допускаючи, що дії по привласненню коштів були вчинені нею сплановано, тому, є доцільним вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно: квартиру АДРЕСА_2, в частині, що належить відповідачу ОСОБА_3-В.В.

Крім того, зазначив, що відповідач вчинила незаконні дії, завдала йому значної матеріальної шкоди і станом на день звернення до суду не відшкодувала завдані збитки, у звязку з чим, недобросовісна поведінка ОСОБА_3-В.В. дає підстави вважати, що судове рішення про стягнення з неї коштів, у разі задоволення позову, залишиться невиконаним, так, як і договірні зобовязання.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно існує спір майнового характеру, відповідач ОСОБА_3-В.В. ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідно до договору про завдаток від 22.12.2016, що, в свою чергу, може свідчити про можливе порушення законних прав та інтересів позивача та відповідно вчинення відповідачем дій, направлених на ухилення від можливого виконання рішення суду, та є достатніми підставами вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.

Однак, на думку колегії суддів, до таких висновків суд першої інстанції дійшов передчасно, у зв'язку з неповним з`ясуванням всіх обставин, які мають суттєве значення для вирішення даного питання.

Згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно з ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Частиною третьою ст.152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції у порушення вимог ч.3 ст.151 ЦПК України не навів обставин, які б свідчили про існування реальної загрози, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, суд не пересвідчився у співмірності вжитих заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, а саме не зясував чи є співмірною вартість майна, на яке накладено арешт, розміру позовних вимог.

Пунктом четвертим договору про завдаток від 22.12.2016 сторони оцінили продаж обєкту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 у 26 000 доларів США. Із проведеного представником відповідача розрахунку убачається, що вартість 3/4 частин квартири, які належать ОСОБА_3-В.В., складає 19 500 доларів США. Враховуючи зазначене вартість нерухомого майна, яким забезпечено позов, значно перевищує ціну позову, а тому судом першої інстанції, у порушення вимог ч.3 ст.152 ЦПК України, не дотримано вимогу співмірності при вирішенні питання щодо забезпечення позову.

Питання чи має відповідач інше майно, яким можливо було б забезпечити позов, судом не зясовувалось.

З'ясування вказаних обставин має суттєве значення для правильного вирішення даного питання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції розглянув заяву про забезпечення позову з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню на підставі ст. 312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки постановлена з порушенням порядку, встановленого для його вирішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 06 березня 2017 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_8