Справа №489/6199/16-ц 14.07.2017 14.07.2017 14.07.2017
Провадження №22-ц/784/965/17
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/6199/16-ц Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Номер провадження: 22-ц/784/965/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною і встановлення часу побачень з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14 грудня 2016 року ОСОБА_2 подав у суд позов до ОСОБА_3 (у шлюбі ОСОБА_2). про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною і встановлення часу побачень з донькою.

Позивач зазначав, що з 5 серпня 2011 року перебував у шлюбі з відповідачкою, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року розірвано. Під час шлюбу у них 20 січня 2012 року народилася донька, ОСОБА_5.

За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2016 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 28 липня 2016 року і до повноліття дитини.

Після розірвання шлюбу донька проживає разом із матірю, яка не дозволяє позивачу зустрічатися з дитиною. В жовтні 2016 року він звернувся до органу опіки і піклування Миколаївської міської ради для встановлення часу спілкування з дитиною. Проте, листом від 4 листопада 2016 року, йому відмовили, оскільки відповідачка письмово заперечувала проти вирішення цього питання органом опіки та піклування, та запропоновано звернутися до суду.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні донькою та участі у її вихованні, а також встановити час та дні зустрічей з донькою: кожного понеділка, четверга і п'ятниці протягом двох годин без присутності матері; кожної п'ятниці з 18 години до 18 години суботи з ночівлею за місцем проживання батька; встановити дні, по яких позивач буде забирати дитину до себе додому; встановити, що під час канікул він буде забирати дитину на 1 календарний місяць кожного року раз на рік без супроводу матері.

9 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що останній вчиняв розпусні дії відносно їх доньки.

Проте, ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про обєднання в одне провадження первісних позовних вимог та зустрічних позовних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2017 року позов задоволено частково. Встановлено час спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5:

- кожного понеділка та четверга з 17 год. до 19 год., протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили в присутності матері, а після цього без присутності матері;

- кожної першої та третьої суботи місяця та другої і четвертої неділі місяця з 10 год. до 19 год., протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили в присутності матері, а після цього без присутності матері.

В задоволенні інших вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Окремою ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2017 року доведено до відома Миколаївського міського голови про порушення чинного законодавства, допущені органом опіки та піклування Миколаївської міської ради.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права просила оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши суддюдоповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

Частинами 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Водночас, встановлене законом право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю (ч. 1 ст. 152 СК України).

Так, статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно до частин 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи, з 5 серпня 2011 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року розірвано. Під час шлюбу у них 20 січня 2012 року народилася донька, ОСОБА_5.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2016 року ухвалено стягувати з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, починаючи з 28 липня 2016 року і до повноліття дитини.

Після розірвання шлюбу донька проживає разом із матірю, яка не дозволяє позивачу зустрічатися з дитиною і брати участь у її вихованні.

Так, з довідки від 4 жовтня 2016 видно, що ОСОБА_5 перебувала в дошкільному закладі №70 з 18 серпня 2014 року по 16 червня 2016 року, але з червня 2016 року дитина переведена до іншого закладу за ініціативою матері.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 17 жовтня 2016 року ОСОБА_2, він проживає один у двокімнатній квартирі з хорошими умовами і має бажання брати участь у вихованні доньки та хоче встановити час зустрічей з донькою для спілкування з нею.

Листом служби у справах дітей від 4 листопада 2016 року повідомлено, що висновок про участь батьків у вихованні дитини складається після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками та те, що мати дитини (відповідачка) письмово пояснила, що відмовляється від вирішення цього питання органом опіки та піклування, у зв'язку з чим неможливо провести відповідну до закону роботу і заява не може бути розглянута по суті (а.с 16).

У своєму висновку від 20 червня 2017 року орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради зазначив, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, громадський порядок не порушує і шкідливих звичок не має. У його помешканні створені належні умови для перебування дитини. Однак орган опіки і піклування вважає, що визначення порядку та способу участі батька у вихованні доньки є недоцільним до вирішення по суті кримінальної справи, порушеної проти ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 156 КК України.

Правильно встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачка чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з донькою, а тому встановив час зустрічей батька з донькою. Правові підстави для відмови в задоволенні цих позовних вимог відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що по відношенню до дитини позивач чинить розпусні дії, не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки доданий до апеляційної скарги витяг з кримінального провадження вказує лише на звернення відповідачки до Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області з підозрою про вчинення ОСОБА_2 вказаних дій стосовно малолітньої ОСОБА_5

За поясненнями сторін досудові слідчі дії щодо ОСОБА_2 (оголошення підозри, обвинувачення) не проводились. Судове рішення про його вину в інкримінованому злочині не ухвалювалось. В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка нових доказів щодо вини позивача теж не надала.

Також не заслуговують на увагу і посилання відповідачки про відсутність соціально-психологічного висновку про відношення дитини до батька, оскільки питання про надання суду відповідних доказів належить виключно до прав осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі, в ході якого суд, згідно зі ст. 130 ЦПК України, з'ясовує, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення, та встановлює строки їх подання, вирішує питання про витребування доказів за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, що також передбачено ст. 137 ЦПК України.

Разом з тим, визначаючи можливість спілкування доньки з батьком без участі матері, місцевий суд не врахував малолітній вік дитини та відсутність реальної можливості виконання оскарженого рішення при очевидній недовірі відповідачки до позивача.

За таких обставин, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржене рішення в частині встановлення часу спілкування позивача з донькою підлягає зміні. До досягнення ОСОБА_5 10 річного віку її спілкування з батьком повинно проводитись у присутності матері, а після цього без участі матері.

В іншій частині оскаржене рішення відповідає приписами ст. 308 ЦПК України, а тому підстави для його повного скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 березня 2017 року змінити.

Встановити час спілкування ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею 10-річного віку, в присутності матері, ОСОБА_3:

- кожного понеділка та четверга - з 17 год. до 19 год.;

- кожної першої та третьої суботи місяця та другої і четвертої неділі місяця - з 10 год. до 19 год.

У подальшому (після досягнення ОСОБА_5 10-річного віку) вказане спілкування проводити у відсутності матері.

В іншій частині вказане рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Козаченко

Судді: О.В. Локтіонова

ОСОБА_6