У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.06.2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді - Бедьо В.І.

при секретарі Пазяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області ОСОБА_2 від 07.09.2016 року про повернення виконавчого документу № 2-1930/11 від 10.12. 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з даною скаргою, яку обґрунтовує наступним.

30.11.2011 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 2-1930/11 з ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто на користь АТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість по кредитному договору « 010/02 -07/504 М від 12.12. 2007 року, що укладений в межах Генеральної кредитної угоди № 172 від 12.12. 2007 року в сумі 5372823, 63 грн. та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість по кредитному договору № 010/02 -07/505 М від 12.12. 2007 року, що укладений в межах Генеральної кредитної угоди № 172 від 12.12. 2007 року в сумі 875936, 83 грн.

На підставі дубліката виконавчого листа № 2-1930/11 від 10.12.2014 року за заявою стягувача ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області відкрито виконавче провадження № 46133167.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області ОСОБА_2 від 07.09.2016 року виконавчий документ № 2-1930/11 від 10.12. 2014 року повернутий стягувачу ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» з тих підстав, що таким всупереч вимоги державного службовця не здійснено авансування витрат на проведення виконавчих дій.

З вказаною постановою скаржник не згідний , вважає незаконною з тих підстав, що на його думку обовязкове авансування витрат на проведення виконавчих дій прямо не передбачено Законом, а тому є правом стягувача, а не його обовязком.

На підставі зазначеного скаржник просить суд визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області ОСОБА_2 від 07.09.2016 року про повернення виконавчого документу № 2-1930/11 від 10.12. 2014 року.

Скаржник та субєкт оскарження в судове засідання не зявилися, хоч були повідомлені про дату та час судового засідання, однак їх неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Дослідивши матеріали скарги , оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 30.11.2011 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 2-1930/11 з ОСОБА_3, ОСОБА_4 стягнуто на користь АТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість по кредитному договору « 010/02 -07/504 М від 12.12. 2007 року, що укладений в межах Генеральної кредитної угоди

№ 172 від 12.12. 2007 року в сумі 5372823, 63 грн. та стягнуто з ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість по кредитному договору № 010/02 -07/505 М від 12.12. 2007 року, що укладений в межах Генеральної кредитної угоди № 172 від 12.12. 2007 року в сумі 875936, 83 грн.

10.12. 2014 року Ужгородським міськрайонним суду видано дублікат виконавчого листа на виконання вказаного рішення суду.

На підставі дубліката виконавчого листа № 2-1930/11 від 10.12.2014 року за заявою стягувача ВПВР УДВС ГТУЮ в Закарпатській області відкрито виконавче провадження № 46133167.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області ОСОБА_2 від 07.09.2016 року виконавчий документ № 2-1930/11 від 10.12. 2014 року повернутий стягувачу ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» з тих підстав, що таким всупереч вимоги державного службовця не здійснено авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Скаржник вважає вказану вище постанову незаконною та просить її скасувати.

ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції від 12.06.2016 року) унормовано, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче

провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не

здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

У відповідності до ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Після завершення виконавчого провадження авансовий внесок повністю повертається стягувачу, якщо інше не передбачено цим Законом.

З доданих до скарги письмових заперечень субєкта оскарження вбачається, що в ході проведення виконавчих дій головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ОСОБА_2 09.07.2015 року проведено опис нерухомого мана боржника, що перебуває в іпотеці АТ «ОСОБА_5 Аваль», а 08.09.2015 року винесено постанову про призначення експерта.

Субєкт оскарження вказує на те, що експертом двічі були повернуті без виконання постанови державного виконавця та не виготовлено експертний висновок у звязку з тим, що не оплачено кошти за його виготовлення.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець звертався до стягувача АТ «ОСОБА_5 Аваль» з вимогою щодо сплати авансового внеску на виконання вказаної виконавчої дії, однак такі не були виконані.

Відтак, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» у державного виконавця були обґрунтовані підстави для повернення виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

У відповідності до ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на зазначене та те, що скаржником не наведено існування порушень в діях державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо її скасування.

Виходячи із наведеного, керуючись ст. 10,11,60, 208-209, 386,387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» на постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у закарпатській області ОСОБА_2 від 07.09.2016 року про повернення виконавчого документу № 2-1930/11 від 10.12. 2014 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі 5-ти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_6