АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5589/17 Головуючий 1 інст. Труханович В.В.
Справа № 639/6204/16-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року по справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за користування майном, що є предметом оренди за час прострочення,

в с т а н о в и л а:

У серпня 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що відповідно до договору оренди № 761 від 30 липня 2014 року укладеного між нею та ОСОБА_3, ОСОБА_3 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені в акті прийому-передачі, зі строком на 30 календарних дня з моменту підписання договору, тобто до 28 серпня 2014 року. Розмір орендної плати склав 3600,00 грн. (120,00 грн. на день), орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору, орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та зворотної дії доставки на склад орендодавця.

Зазначила, що орендар після закінчення терміну дії договору не повернув орендоване майно. Акт прийому-передачі майна, про що робляться відповідні відмітки на другій сторінці, не підписано.

Вказала, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто на її користь розмір неустойки за 124 дні станом на 31 грудня 2014 року в розмірі 44640,00 грн.

Вважала, що стягнення неустойки за весь час затримки повернення майна, з урахуванням стягнутої суми за 124 дні, з 01 січня 2015 року до 31 березня 2016 року строк затримки повернення майна склав 517 днів, отже пеня становить 164160,00 грн. З огляду на те, що вимоги щодо пені вона заявляє в межах одного року з 31 травня 2015 року до 31 травня 2016 року, тобто за 366 днів, тому пеня становить 131760,00 грн.

Зазначила, що згідно договору оренди № 570 від 17 жовтня 2012 року, укладеного між нею та ОСОБА_1, ОСОБА_1 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені в акті прийому-передачі, зі строком на 12 календарних дня з моменту підписання договору до 28 жовтня 2012 року. Розмір орендної плати склав 3240,00 грн. (270,00 грн. на день), орендна плата вноситься готівкою орендодавцю в день підписання договору, орендар самостійно здійснює роботи з отримання майна зі складу орендодавця та зворотної дії доставки на склад орендодавця.

Вказала, що орендар після закінчення терміну дії договору не повернув орендоване майно. Акт прийому-передачі майна, про що робляться відповідні відмітки на другій сторінці, не підписано.

Зазначила, що строк затримки повернення майна складає 1250 днів станом на 31 березня 2016 року, отже пеня має становити 405000,00 грн. З огляду на те, що вимоги щодо пені вона заявляє в межах одного року з 31 травня 2015 року до 31 травня 2016 року, тобто за 366 днів, тому пеня становить 118524,00 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 131760,00 грн. боргу (пені) за користування майном, що є предметом договору оренди, за час прострочення; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 118524,00 грн. боргу (пені) за користування майном, що є предметом договору оренди, за час прострочення.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року позов ФОП ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 борг за користування майном, що є предметом договору оренди, за час прострочення у сумі 131760,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1317,60 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 борг за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення у сумі 118524,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1185,24 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати в частині стягнення з нього грошових коштів в розмірі 118524,00 грн. та судового збору в розмірі 1185,24 грн., ухвалити нове рішення, яким в частині стягнення з нього грошових коштів відмовити в повному обсязі.

При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що строк оренди будівельних лісів складав з 17 жовтня 2012 року до 28 жовтня 2012 року, а позивач звернулася до суду з позовною заявою 11 серпня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності; що усе орендоване майно повернуто у повному обсязі, у належному стані та в зазначений у договорі строк, а саме 28 жовтня 2012 року; що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року по справі № 639/4040/14-ц за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу по орендній платі вже стягнуто з нього на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6480,00 грн. та судовий збір у сумі 64,80 грн., також позивачу видано виконавчий лист, який направлений на виконання до Дзержинського відділу виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; що позивачем зроблено додаткові записи та редагування у договорі після закінчення строку дії, які зроблені вже на стадії судового розгляду, оскільки в матеріалах справи міститься два договори із різними записами; що на момент розгляду справи позивач припинила підприємницьку діяльність; що ні позивачем, ні її представником не надано доказів на підтвердження того, що після спливу строку оренди вони намагались повернути ліси.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду в оскаржуваній частині змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з того, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте, судова колегія не погоджується з розміром стягнутої суми.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 жовтня 2012 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди № 570, згідно якого ОСОБА_1 взяв у тимчасове користування будівельні ліси, перелічені в акті прийому-передачі зі строком на 12 календарних дня з моменту підписання договору до 28 жовтня 2012 року. Із пункту 5 зазначеного договору вбачається, що орендна плата склала 3240,00 грн. (270,00 грн. на день). Пунктом 8.1. договору передбачено, що орендар після закінчення терміну дії договору повинен повернути майно, що повинно підтверджуватися актом приймання - передачі майна.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснив, що майно ОСОБА_1 повернув своєчасно.

Представник ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_2 майно від ОСОБА_1 не отримувала.

Матеріали справи не містять акту приймання передачі майна з підписами сторін про повернення майна. Вартість майна не визначено.

Пунктом 9.2 договору оренди передбачено, що у разі перевищення орендарем строків повернення майна, орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 10% від вартості оренди, що вказана в пункті 5.1. цього договору за кожний прострочений день.

Із розрахунку, який зроблено ОСОБА_2 вбачається, що з 31 травня 2015 року до 31 травня 2016 року, тобто за 366 днів, пеня становить 118524,00 грн.

Частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що ані договором оренди, ані актом приймання-передачі майна не визначено вартість орендованого майна, що відсутні дані про спричинення шкоди ОСОБА_2 неповерненням майна, а також того, що неустойка не є самостійним джерелом накопичення для кредитора, виходячи з вимог статті 551 ЦК України, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір неустойки з 118524,00 грн. до 6480,00 грн., розраховуючи суму неустойки з подвійного розміру орендних платежів (3240,00 грн.х2).

При цьому, виходячи з суперечливих пояснень сторін щодо повернення майна, звертає увагу на пункт 9.2 договору, який регулює правовідносини сторін у разі втрати майна.

Посилання ОСОБА_1 на те, що строк оренди будівельних лісів складав з 17 жовтня 2012 року до 28 жовтня 2012 року, а позивач звернулася до суду з позовною заявою 11 серпня 2016 року, тобто після спливу строку позовної давності; що усе орендоване майно повернуто у повному обсязі, у належному стані та в зазначений у договорі строк, а саме 28 жовтня 2012 року; що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року по справі № 639/4040/14-ц за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу по орендній платі вже стягнуто з нього на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6480,00 грн. та судовий збір у сумі 64,80 грн., також позивачу видано виконавчий лист, який направлений на виконання до Дзержинського відділу виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; що позивачем зроблено додаткові записи та редагування у договорі після закінчення строку дії, які зроблені вже на стадії судового розгляду, оскільки в матеріалах справи міститься два договори із різними записами; що на момент розгляду справи позивач припинила підприємницьку діяльність; що ні позивачем, ні її представником не надано доказів на підтвердження того, що після спливу строку оренди вони намагались повернути ліси є безпідставними, суперечать обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, частиною 2 статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи саме рішення Апеляційного суду Харківської області від 04 червня 2015 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу по орендній платі за іншій період (з 17 жовтня 2012 року по 28 жовтня 2012 року) було підставою для переривання перебігу позовної давності. З цим позовом до ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду 11 серпня 2016 року, тобто в межах трирічного строку.

Інші доводи ОСОБА_1 про те, що позивачу видано виконавчий лист, який направлений на виконання до Дзержинського відділу виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; що позивачем зроблено додаткові записи та редагування у договорі після закінчення строку дії, які зроблені вже на стадії судового розгляду, оскільки в матеріалах справи міститься два договори із різними записами; що на момент розгляду справи позивач припинила підприємницьку діяльність; що ні позивачем, ні її представником не надано доказів на підтвердження того, що після спливу строку оренди вони намагались повернути ліси не впливають на обґрунтований висновок суду щодо того, що між сторонами існують зобовязання, які необхідно виконувати належним чином.

Оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 боргу за користування майном, що є предметом договору оренди, не переглядалося.

Питання про стягнення судового збору вирішено відповідно до статті 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий звір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями і підлягає зменшенню з 1185,24 грн. до 551,20 грн., оскільки суму стягнення зменшено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року в оскаржуваній частині змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми за користування майном, що є предметом оренди, за час прострочення з 118524,00 грн. до 6480,00 грн. та судового збору з 1185,24 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядалося.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії