Справа № 467/654/17
Провадження № 2-о/467/23/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Похитун М.В.

заявника - ОСОБА_1

представника заінтересованої особи - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Арбузинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту народження дитини, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт народження дитини ОСОБА_3, стать «чоловіча», ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - м. Харцизьк, Донецької області, Україна, матір'ю якого є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка України, уродженка смт. Арбузинка, Арбузинського району, Миколаївської області, а також просить вписати батьком дитини зі слів матері, у порядку п. 1 ст. 135 СК України - «ОСОБА_6, громадянина України.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м.Харцизьк Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину - сина ОСОБА_4. На час народження дитини вона в шлюбі не перебувала. Звернувшись до органу реєстрації актів цивільного стану за місцем перебування за отриманням свідоцтва про народження, вона отримала відмову. Встановлення факту народження дитини необхідне для реєстрації її народження в Україні та отримання свідоцтва про народження, а тому вона звернулась до суду для встановлення факту народження дитини в порядку ст. 257-1 ЦПК України.

В судовому засіданні заявник повністю підтримала викладені в заяві вимоги, просила їх задовольнити. Крім того, просила суд вказати в свідоцтві про народження батьком дитини ОСОБА_5, в той час як батьком її сина являється ОСОБА_6. Заявник пояснила суду, що в свідоцтві про народження, виданому Харцизьким міським відділом ЗАЦС Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР 26.10.2016 року, батьком дитини був вказаний ОСОБА_6 на підставі його особистої заяви. Однак таке свідоцтво не є дійсним, а тому в свідоцтві про народження дитини, яке вона має намір отримати в Арбузинському РВ ДРАЦС, необхідно вказати батьком дитини ОСОБА_5 у зв'язку з тим, що ОСОБА_6 на даний час знаходиться в Донецькій області, дитиною не цікавиться, приїхати в Арбузинку аби зареєструвати дитину не хоче, оскільки ні вона, ні дитина йому не потрібні. В шлюбі з ОСОБА_6 вона не перебувала і не перебуває.

Вважає, що за таких обставин батька в дитини немає, вона хоче взяти дитину на свої прізвище.

Представник заінтересованої особи - Арбузинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області в судовому засіданні підтримала вимоги заявника та пояснила суду, що без особистої заяви батька дитини ДРАЦС не зможе записати його в свідоцтво про народження. Оскільки ОСОБА_6 таку заяву подати не бажає, то суд має ухвалити рішення про запис батька дитини зі слів матері, на підставі якого заявнику буде видано свідоцтво про народження.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є громадянкою України, зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с. 6-9). На даний час вона проживає в АДРЕСА_1 що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 11).

Згідно дублікату медичного свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого акушерським відділенням міської лікарні № 6 м. Макіївки Донецької Народної Республіки, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину чоловічої статі вагою 3 кг 400 г (а.с. 13).

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Донецькою Народною Республікою (а.с. 12), батьком дитини зазначений - ОСОБА_6, а матір'ю - ОСОБА_1.

Відповідно до Додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 07 листопада 2014 року (з наступними змінами та доповненнями) місто Харцизьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про народження ОСОБА_8, видане Харцизьким міським відділом ЗАЦС Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР 26.10.2016 року, є недійсним.

Згідно відмови у проведенні державної реєстрації народження № 714-15.6-5.1.3 від 20.06.2017 року документи, подані заявником для проведення державної реєстрації народження дитини були видані на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (пред'явлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті»), а отже не можуть бути прийняті Арбузинським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області до виконання та проведення державної реєстрації народження, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, такі документи є недійсними і не створюють на території України відповідних правових наслідків.

Вказані обставини стали підставою звернення заявника ОСОБА_1 до суду з заявою про встановлення факту народження у неї дитини.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження сина та отримання свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З огляду на викладене, суд вважає що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявниця та її дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку його встановлення, що надасть можливість отримати громадянці України ОСОБА_1 свідоцтво про народження її сина ОСОБА_4, виданого державним органом України.

На виконання вимог ч.3 ст. 257 -1 ЦПК України суд констатує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Харцизьк Донецької області у ОСОБА_1 народився син, батьком якого у свідоцтві про народження, виданого 26.10.2016 року Харцизьким міським відділом ЗАЦС Державної реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, вказаний ОСОБА_6.

Даючи оцінку допустимості доказів, які підтверджують факт народження у ОСОБА_1 дитини, суд керується практикою ЄСПЛ, зокрема, у справах проти Туреччини (зокрема «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

З огляду на таке, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток суд брав до уваги, оцінюючи разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

В той же час, суд вважає відсутніми підстави для задоволення вимоги ОСОБА_1 про здійснення запису про батька дитини з її слів у порядку ч.1 ст. 135 СК України, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398 - VI відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

За положеннями ч.1 та 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398 - VI державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків.

Згідно ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько не перебувають в шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

За ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою.

В той же час за правилами ч.3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вищенаведених положень закону, проведення державної реєстрації походження фізичної особи належить до компетенції органів державної реєстрації актів цивільного стану, в той час як суд повноважний лише встановити факт народження, зазначивши встановлені ним дані про дату і місце народження особи та про її батьків.

З огляду на таке, суд вважає вимогу заявника про запис батька дитини з її слів на підставі ч.1 ст. 135 СК України, заявлену суду, такою, що ґрунтується на суб'єктивному тлумаченні закону, а доводи, якими заявник обґрунтовувала вказану вимогу - неспроможними.

Водночас, суд констатує, що заявник не позбавлена можливості реалізації свого права, передбаченого ч.1 ст. 135 СК України, у порядку, встановленому наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18.10.2000 року № 52/5 та іншими нормативними актами, якими керуються у своїй роботі органи державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, подана у порядку ст. 257-1ЦПК України про встановлення факту народження дитини підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 4 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 209, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Арбузинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про встановлення факту народження дитини задовольнити частково.

Встановити факт народження дитини чоловічої статі - хлопчика, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк Донецької області у громадянки України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки смт. Арбузинка, Арбузинського району Миколаївської області.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Копію рішення суду невідкладно направити до Арбузинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області для державної реєстрації народження дитини.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Явіца