Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10157/16-ц

Провадження № 2/185/963/17

14 березня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Павлоградської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та у спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ :

19.12.2016 р. позивач ОСОБА_1 звернувся з до суду позовом до відповідача ОСОБА_2, у якому просив суд зобовязати відповідача усунути перешкоди його спілкуванні із сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання дозволу на побачення з дитиною та визначити такий спосіб його участі у вихованні дитини - ОСОБА_4 та спілкуванні з ним, а саме: з 01 по 28 лютого за місцем проживання дитини або при можливості за місцем реєстрації позивача та з 01 по 31 липня за місцем реєстрації позивача кожного року. З урахуванням поданої позивачем 22.12.2016 уточненої позовної заяви просить визначити наступний спосіб його участі у вихованні дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним, а саме: з 01 по 28 лютого за місцем проживання дитини або при можливості за місцем реєстрації позивача та з 01 по 31 липня за місцем реєстрації позивача кожного року.

В обґрунтування позову зазначив, що з вересня 2010 року позивач та відповідач проживали у громадянському шлюбі. 16.12.2013 року у громадянському шлюбі у них народився син ОСОБА_3. Відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2015 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.03.2015 року та аліменти на утримання відповідача до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі (1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 03.03.2015 року до 16.12.2016 року, які він сплачує своєчасно та в повному обсязі. З червня 2014 року позивач та відповідач припинили спільне проживання з ініціативи відповідача.

У вересні 2014 року в позивача винила необхідність переїхати на тимчасове проживання закордон для догляду за матірю, яка там мешкає на протязі багатьох років. Позивач зазначає, що цей період він продовжував фінансово допомагати відповідачу. З початку 2015 року позивач тимчасово не мав можливості надавати фінансову допомогу Відповідачу та своєму сину. В цей момент Відповідач звернувся із позовною заявою до суду про стягнення з позивача аліментів. Позивач зазначає, що дізнався про наявність рішення суду щодо стягнення з нього аліментів лише повернувшись до м. Павлоград у листопаді 2016 року.

На протязі всього часу, а саме з 2015 року по даний час, позивач намагався будь-яким шляхом налагодити наші взаємовідносини заради дитини, але, за твердженнями позивача, відповідач на протязі всього цього часу чинила перешкоди у спілкуванні, припинила контактувати з позивачем всіма відомими засобами.

Отже, враховуючи той факт, що позивач проживає і працює в іншій державі, він не має можливості дуже часто спілкуватись з дитиною та приділяти їй постійної уваги. Однак він не хоче бути позбавлений і такої можливості, не хоче щоб вірогідність тривалості та частоти побачення з дитиною залежала від настрою Відповідача чи ще якихось обставин. Позивач зазначає, що він намагався з відповідачем дійти згоди щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків щодо спільної дитини та укласти договір про здійснення батьківських права та виконання обов'язків. Але в добровільному порядку відповідач, відмовилась укладати вищезазначений договір,

Позивач подав до суду заяву, якою зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач надав до суду заперечення на позовну заяву у яких наголошував, що з позовною заявою не погоджується та вважає за необхідне зазначити, що позивач останці два роки життям ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не - цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується, не турбується про харчування, медичний огляд , лікування дитини, не спілкується з сином, не вітає на свята, день народження сина. Батько не має уявлення про дошкільний заклад де перебуває дитина, про стан його здоров'я, хвороби, якими він переболів за період з 2013 року і по теперішній час, про його характер, звички, навіть про те, як він зараз виглядає, хоча має таку можливість. Отже, ОСОБА_1, тривалий час не забезпечує взагалі будь-якого батьківського виховання і піклування відносно сина.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області справі від 31.03.2015 року N 185/2432/15-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Зазначене рішення суду не виконується відповідачем та за ОСОБА_1 рахується заборгованість по аліментам станом на 01.12.2016 рік у розмірі 16896 грн. Таким чином, враховуючи що жодних перешкод у спілкуванні із сином відповідач позивачу не чинить, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. При винесенні рішення відповідач просить також врахувати той факт, що мати з сином постійно проживають у м. Запоріжжі і зустрічі батька з сином, який не пам'ятає батька, враховуючи малолітній вік дитини, можливі лише у присутності матері у м. Запоріжжі, з урахуванням режиму дня дитини та стану здоров'я дитини.

Представник третьої особи надав суду заяву, якою просив суд розглядати справу за його відсутності, а справу вирішити в інтересах дитини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-КИ №616627 від 25.11.2016 року.

Позивач та відповідач з вересня 2010 року до червня 2014 року перебували у громадянському шлюбі. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матірю, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

При встановленні порядку участі батька у вихованні дитини, суд враховує вік дитини та ті обставини, що батько дитини за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики, на обліку в лікаря нарколога і психіатра не перебуває, що підтверджується довідкою КЗ «Павлоградська міська лікарня №1» ДОР Психоневрологічне диспансерне відділення від 18.11.2016 року та довідкою КЗ «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради від 22.11.2016 року №2050/1, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою Міністерства внутрішніх справ України серії ЦАП №0466920, що свідчить про можливість побачення батька з дитиною за місцем проживання дитини, що відповідатиме інтересам дитини.

Поряд з цим, згідно наданого Запорізькою міською радою по Дніпровському району від 01.03.2017 року за №05/01-25/0242 висновку про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки на даний час відповідач з дитиною проживають на території Дніпровського району міста Запоріжжя, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 23.02.2017 року, протокол №4/5, орган опіки та піклування дійшов висновку, щодо визначення порядку участі у вихованні таспілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, враховуючи бажання дитини, режим її дня та стан здоровя наступним чином: - з 01.02 по 28.02 та з 01.07 по 31.07 кожного року, за місцем проживання дитини, батько щодня спілкується та гуляє з сином, при умові, що він повертає дитину за місцем проживання матері;

- години спілкування та інші обставини, що стосуються справи гр. ОСОБА_1 визначати за попередньою домовленістю з матірю гр. ОСОБА_2

Суд погоджується із вказаним висновком органу опіки та піклування від 01.03.2017 року №05/01-25/0242, як таким, що відповідає віку та інтересам дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 151, 157, 159 СК України, Всесвітньою Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст. ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визначити наступний спосіб та порядок спілкування ОСОБА_1 та участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1:

З 01 по 28 лютого та з 01 по 31 липня кожного року, за місцем проживання дитини, батько щодня спілкується та гуляє із сином, при умові, що він повертає дитину за місцем проживання матері, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, (зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій