АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4603/15-ц 22-ц/774/331/К/17
Справа № 210/4603/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22-ц/774/331/К/17 ОСОБА_1
Категорія 20 (IV) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_4 є сестрою її чоловіка, а третя особа - ОСОБА_6 є свекрухою позивача. Сторони по справі між собою домовилися, що свекруха позивача - ОСОБА_6 продає свою трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, а позивач купує за ці кошти приватний будинок, тоді як сама свекруха переходить жити в квартиру позивача № 38 у будинку № 24 по вулиці Нахімова у м. Кривому Розі і дану квартиру позивач переоформлює на відповідача ОСОБА_4

На виконання домовленостей сторін по справі позивач ОСОБА_7 з відповідачем ОСОБА_4, а також з третьою особою - ОСОБА_6К вирішили подарувати відповідачеві ОСОБА_4 двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2.

Вказана квартира фактично мала даруватися доньці відповідача, але так як донька не заміжня, і сторони по справі не знають як вона буде себе вести в подальшому, то вони вирішили все-таки оформити квартиру на відповідача.

21 вересня 2013 року сторони по справі прийшли до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, для того щоб оформити договір дарування квартири.

В нотаріальній конторі позивач, відповідач та третя особа по справі зясували, що оформлення договору дарування є значно дорожчим, аніж оформлення договору купівлі - продажу, і враховуючи те, що вони були обмежені в коштах вирішили оформити угоду договором купівлі-продажу, про що жодна із сторін не заперечувала.

21 вересня 2013 року позивач ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу квартири продала, а відповідач ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_3, про що приватним нотаріусом проведена реєстрація в реєстрі угод під номером 3985.

Грошові кошти позивач від відповідача не отримувала згідно домовленостей між ними та оформили договір купівлі-продажу не по ринковій вартості квартири, а по оціночній вартості, яка значно нижча аніж ринкова вартість квартири.

При оформленні договору сторони грошові кошти один одному не передавали, що відзначено в самому договорі, а також в договорі купівлі-продажу сторони вказали, що один з одним розрахувалися раніше.

Про дані домовленості знав і чоловік відповідача, який наполягав на оформленні квартири як умога дешевше, ні при яких випадках він на дану квартиру претендувати не буде, так як дана квартира фактично буде для дочки відповідача, а також заявив, що в них дружня сім'я і підстав витрачати лишні кошти немає.

В даний час відповідач ОСОБА_4 розлучилася зі своїм чоловіком ОСОБА_2 Колишній чоловік відповідача має намір ділити спільно придбане майно, і вимагає, щоб відповідач продала квартиру, я якій вони проживали разом, а саме квартиру АДРЕСА_4 і кошти розділити. В разі коли відповідач відмовиться, то ОСОБА_2 буде ділити і квартиру АДРЕСА_5, яка фактично подарована позивачем, знаючи про те, що фактично договір купівлі - продажу був удаваним договором з метою економії коштів родини.

На підставі наведеного просила суд визнати удаваним правочином договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2015 року, яке уточнено ухвалою суду від 08 грудня 2016 року, позов задоволено.

Визнано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та зареєстрованим приватним нотаріусом ОСОБА_8 в реєстрі за № 3985, удаваним правочином.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Зауважує на тому, що з відповідачем по справі з 21.09.1991 року по 09.04.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі.

Перебуваючи у шлюбі вони з відповідачкою придбали дві квартири, зокрема й спірну, тому квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, а подача даного позову є метою позбавлення апелянта права власності на частину спірної квартири.

Зауважує на тому, що він не був вказаний стороною по справі, однак рішенням вирішено питання щодо частини його майна, придбаного в шлюбі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є сестрою чоловіка позивача, а третя особа - ОСОБА_6 є свекрухою позивача ОСОБА_7

21 вересня 2013 року позивач ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу квартири продала, а відповідач ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_3, про що приватним нотаріусом проведена реєстрація в реєстрі угод під № 3985.

Звертаючись до суд з позовом позивач посилалася на те, що договір купівлі-продажу є удаваним, оскільки сторони мали на меті укладання договору дарування та грошові кошти не передавали.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі ст. 235 ЦК України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За змістом статті 235 ЦК України правочин, який вчинено з метою приховати інший правочин, є нікчемним і жодних правових наслідків не породжує, крім наслідків, передбачених частиною другою цієї статті.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як вбачається із договору купівлі-продажу від 21 вересня 2013 року, позивач ОСОБА_7 продала, а відповідач ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_3, про що приватним нотаріусом проведена реєстрація в реєстрі угод під № 3985.

В пункті 5 зазначеного договору купівлі-продажу зазначено, що покупець, ОСОБА_4, на момент купівлі спірної квартири перебуває у зареєстрованому шлюбі і квартиру купує зі згоди чоловіка ОСОБА_2

У статті 3 СК України встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст. 61 СК).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Стаття 60 СК України презумує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову й визнаючи правочин удаваним, суд першої інстанції не врахував положення пункту 5 цього Договору щодо придбання ОСОБА_4 спірної квартири у період шлюбу з ОСОБА_2, не вирішив питання про залучення до участі у розгляді справи ОСОБА_2, та дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, вирішивши при цьому питання про його майнові права.

Однак, оскільки суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог г.1 розділу V ЦПК України не наділений повноваженнями щодо вирішення питання про залучення до участі у справі апелянта ОСОБА_2 в якості сторони по справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином підлягає скасуванню, як передчасне, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_6, про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: