Справа № 464/5604/17
пр.№ 2/464/1528/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

за участю: секретаря судового засідання Гевко О.-В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя ,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №65 у будинку №19 на вулиці Драгана у м.Львові; визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №65 у будинку №19 на вулиці Драгана у м.Львові; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, який розірвано 12.11.2014, однак у відповідності до ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Просить позов задовольнити.

У судове засідання сторони не зявились; подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності; позивач позовні вимоги підтримує повністю та просить такий задовольнити повністю; відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не зявились.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, ч.1 ст.60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування.

Згідно з ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.70 СК України та ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, вважається, що частки дружина та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що 07 серпня 1982 року між сторонами був зареєстрований шлюб Львівським палацом урочистих поді, актовий запис №2625, який розірваний рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2014, яке набрало законної сили 24.11.2014.

Як вбачається із матеріалів справи за час шлюбу позивачем та відповідачем було спільно нажито майно, що складає їх спільну сумісну власність, а саме: квартиру №65 у будинку №19 на вулиці Драгана у м.Львові, яка зареєстрована за ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, що підтверджено реєстраційним посвідченням, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 21 липня 1997 року та записано в реєстрову книгу №66 за реєстровим №10316 /а.с.5/.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивач не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному будинку без його реального поділу.

Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що оскільки квартира придбана за час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю останніх, а відтак, суд приходить переконання, що позов підставний, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить із такого. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з дублікату квитанції, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1351,00 грн., що підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, враховуючи розяснення Пленуму Верховного суду України у постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про прав на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст.10, 11, 80, 88, 208-210, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов - задовольнити.

У порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №65 у будинку №19 на вулиці Драгана у м.Львові.

У порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №65 у будинку №19 на вулиці Драгана у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1351 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. П. Рудаков