Справа № 304/1701/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат ОСОБА_2 на рішення Перечинського районного суду від 23 березня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Сімерківської сільської ради Перечинського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановила:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Сімерківської сільської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову посилався на те, що 04.06.2016 року померла ОСОБА_3. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт на його імя. Однак про існування заповіту він дізнався нещодавно, після спливу встановленого строку для прийняття спадщини, а тому, пропустив такий строк з поважних причин. Посилаючись на викладене просив суд, визначити йому додатковий трьохмісячний строк для прийняття спадщини з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Перечинського районного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник позивача ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про неповажність пропуску ним строку для прийняття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що незнання про існування заповіту не може бути визнано за поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини.

З даним висновком суду першої інстанції, повністю погоджується колегія суддів, оскільки ґрунтується на нормах матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2016 року померла ОСОБА_3 (а.с.5), яка на випадок своєї смерті залишила заповіт від 04.02.2017 року згідно якого все своє майна, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно відповіді Перечинської держнотконтори, за померлою ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с.16).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може, визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини.

Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про існування заповіту, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та 14 вересня 2016 року (справа №6-1215цс16).

Посилання апелянта на те, що пропущений строк є незначним та, що цим не порушуються права інших осіб не має жодного правового значення, позаяк ці обставини не можуть свідчити про поважність пропуску строку для прийняття спадщини.

Оскільки, жодних інших підстав крім не знання про існування заповіту позивачем не наведено, то суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись приписами статей 303, 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Перечинського районного суду від 23 березня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Суддя-доповідач

Судді