Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Карпенко С.О., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ПАТ «МКБ», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення коштів за банківським депозитним вкладом, посилаючись на те, що 21 лютого 2014 року між ним та ПАТ «МКБ» укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/46/160221 «Ваш Стабільний» у розмірі 1 млн грн, зі сплатою 23 % річних, зі строком дії договору з 21 лютого 2014 року до 13 березня 2015 року, зі сплатою відсотків за депозитним вкладом щомісяця, шляхом зарахування на поточний рахунок № НОМЕР_1, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки.

ПАТ «МКБ», починаючи з травня 2014 року, на порушення умов укладеного договору припинило нарахування та виплату відсотків. Позивач неодноразово звертався про дострокове розірвання договору та повернення суми внесеного вкладу, однак отримав відмову.

Посилаючись на те, що 02 квітня 2015 року ним було отримано граничний розмір компенсації суми вкладу, гарантований Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 тис. грн, після уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму вкладу - 800 тис. грн та нарахованих, але не виплачених відсотків станом на 21 жовтня 2014 року, у розмірі 96 410 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «МКБ» на користь ОСОБА_4 суму вкладу за договором строкового банківського вкладу № 2630/46/160221 «Ваш Стабільний» від 21 лютого 2014 року у розмірі 873 685 грн 07 коп., з яких: сума неповернутого вкладу - 800 тис. грн, нараховані, але не сплачені відсотки станом на 21 жовтня 2014 року - 73 685 грн 07 коп.

У решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу дно від 03 серпня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2016 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 серпня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 615, 1060 ЦК України, дійшов висновку, що визнання банку неплатоспроможним не може бути підставою для неповернення коштів, переданих вкладником на депозитний рахунок банку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є пріоритетним відносно інших законів.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (ч. ч. 1 , 2 ст. 26 Закону).

Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Апеляційний суд зазначав, що ОСОБА_4 не надав доказів про звернення його до відповідача з кредиторською вимогою та внесення до реєстру вимог кредиторів.

У період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог позивача має здійснюватися у порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону.

При цьому апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

С.О.Карпенко

В.О.Кузнєцов