Справа № 308/253/17
10 липня 2017 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Рабош А.О., представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог громадська організація "Закарпатська обласна організація захисту прав споживачів", про визнання недійсними умов договору про надання послуг з доступу до Інтернету,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог громадська організація "Закарпатська обласна організація захисту прав споживачів", про визнання недійсними умов договору про надання послуг з доступу до Інтернету.
Позовні вимоги мотивує тим, що 11 листопада 2015 року ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації" розповсюджено у м. Ужгороді рекламні листівки про супер ціни на 3G гаджети. 12 листопада 2015 року позивач уклав з відповідачем абонентський договір про наданий послуги доступу до Інтернету № НОМЕР_2. Цього ж дня позивач отримав у відповідача рахунок № НОМЕР_2/НОМЕР_3 від 12 листопада 2015 року на особовий рахунок НОМЕР_2.
12 листопада 2015 року позивач оплатив згідно чека № 872 грошові кошти в сумі 41 грн. на особовий рахунок НОМЕР_2 та згідно чека № 871 грошові кошт в сумі 99 грн. на особовий рахунок НОМЕР_2. Однак, у період часу з 12 листопада 2015 року по 5 січня 2017 року, відповідач послуги не надавав, позивач позбавлений можливості отримати рекламовані ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації" та оплачені позивачем послуги мобільного зв'язку.
ОСОБА_1 вказує у позовній заяві, що згідно пункту 4.2. розділу 4 "Відповідальність сторін" договору про наданий послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 викладений в такому варіанті: Оператор не несе відповідальності за якість послуги (через особливості розповсюдження радіохвиль) у випадках знаходження кінцевого обладнання Абонента поблизу природних та/або штучних (в т.ч. промислових джерел електромагнітних випромінювань, активних радіозавад, поблизу масивних металевих конструкції та залізобетонних споруд, несприятливих метеорологічних та/або топографічних умов, а також внаслідок несправності кінцевого обладнання Абонента.
Договір про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 містить нечіткі та двозначні положення, позивач надав відповідачу доказ проживання в багатоквартирному будинку № АДРЕСА_1, а відповідач не надав споживачу повної інформації та не вказав у договорі чи є місце проживання споживача поблизу масивних металевих конструкції та залізобетонних споруд, невиконання відповідачем умов договору нанесло споживачу збитки, право на відшкодування яких передбачено статтею 22 Цивільного кодексу України, особа, якій нанесені збитки (майнова шкода) в результаті порушення її громадянських прав, має право на їх відшкодування.
ОСОБА_1 також зазначає, що є членом громадської організації "Закарпатська обласна організація захисту прав споживачів", а тому рішення по справі може вплинути на права та обов'язки організації.
У зв'язку з наведеним позивач просить визнати недійсними умови договору про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2, що обмежує права споживача.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовну заяву. Крім того, представника позивача в судовому засіданні зазначав, що позивач не підписувала додаткову угоду № НОМЕР_2 до Абонентського/Корпоративного договору про надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку та інших телекомунікаційних послуг з використанням безпровідного доступу із застосуванням технології CDMA № НОМЕР_2 від 12 листопада 2015 року.
Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 просив суд задовольнити позовну заяву.
Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. На адресу суду представник відповідача направив відзив на позовну заяву в якому вказує, що відповідач з доводами, зазначеними у позовній заяві ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
На підставі наведеного суд керуючись ч. 1 ст.224 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом його особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Правовідносини, що склались у зв'язку з укладенням угоди про надання послуг доступу до мережі Інтернет урегульовані Цивільним Кодексом України, Законом України "Про телекомунікації", нормами Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 „Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998р. №15), вирішуючи питання про характер правовідносин між споживачами та виробником (виконавцем), про наявність підстав і умов їх виникнення, про права й обов'язки сторін, суд має виходити як з норм Закону України від 12 травня 1991р. „Про захист прав споживачів", зі змінами внесеними ЗУ від 15.12.1993р. та від 30.06.1999р. (далі-Закону) і прийнятих згідно з ним нормативних актів, так і з відповідних норм Цивільного кодексу та іншого законодавства, що регулюють ті ж самі питання і не суперечать Закону.
Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.
Судом встановлено і не оспорюються сторонами, що 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" уклали Абонентський договір про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2. Відповідно до пункту 1 вказаного договору, ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ" надає ОСОБА_1 послугу з доступу до Інтернету за встановленими показниками якості в зонах покриття на умовах, встановлених цим Договором, Замовленням, Правилами надання та отримання послуги з доступу до Інтернету ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ" та Тарифними планами, затвердженими Оператором Правил, Тарифні плани та Замовлення є невідємними частинами цього Договору. Номер цифрового ідентифікатора, наданого у користування ОСОБА_1 для отримання послуги на протязі строку дії цього договору, зазначається в Замовленні. Умови цього Абонентського договору є публічними. Абонентський договір (за винятком персональних даних (реквізитів) Абонента), Правила та Тарифні плани розміщуються на веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" www.intertelecom.ua та в місцях продажу послуги ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ".
Також, 12 листопада 2015 року між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" укладено додаткову угоду № НОМЕР_2 до Абонентського/Корпоративного договору про надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку та інших телекомунікаційних послуг з використанням безпровідного доступу із застосуванням технології CDMA № НОМЕР_2 від 12 листопада 2015 року. Цю Додаткову угоду укладено строком на 6 календарних місяців, починаючи з дати її підписання сторонами, протягом яких ОСОБА_1 не має права відмовитись від Абонентського про надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку та інших телекомунікаційних послуг з використанням безпроводового доступу із застосуванням технології CDMA № НОМЕР_2 від 12.11.2015 року та/або від цієї Додаткової угоди, зокрема від телекомунікаційних послуг. Надання послуг, передбачених Договором, здійснюється з урахуванням умов, встановлених цією Додатковою угодою. У випадку тимчасового припинення надання телекомунікаційних послуг за ініціативою ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ", в межах строку, встановленого цим пунктом, строк дії цієї Додаткової угоди продовжується на весь строк, протягом якого надання послуг було призупинено.
Твердження представника позивача про те, що позивач не підписувала вказану додаткову угоду № НОМЕР_2 до Абонентського/Корпоративного договору про надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв'язку та інших телекомунікаційних послуг з використанням безпровідного доступу із застосуванням технології CDMA № НОМЕР_2 від 12 листопада 2015 року не підтверджується жодними доказами, а клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялось в судовому засіданні.
ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними умови договору про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2, що обмежує права споживача, у зв'язку з тим що 12 листопада 2015 року позивач оплатив згідно чека № 872 грошові кошти в сумі 41 грн. на особовий рахунок НОМЕР_2 та згідно чека № 871 грошові кошт в сумі 99 грн. на особовий рахунок НОМЕР_2, однак, у період часу з 12 листопада 2015 року по 5 січня 2017 року, відповідач послуги не надавав, а позивач позбавлений можливості отримати рекламовані ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації" та оплачені позивачем послуги мобільного зв'язку.
12 листопада 2015 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ" договір про надання послуги доступу до Інтернету № НОМЕР_2. ОСОБА_1 було надано в користування мережевий ідентифікатор НОМЕР_1, який обслуговувався на умовах тарифного плану "Супер 3G Планшет 40".
Абонентом було здійснено підключення по акції, таким чином, була надана можливість придбати обладнання за спеціальною, акційною, ціною. З ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ" до Абонентського договору було укладено Додаткову угоду, відповідно до п. 1 якої позивач взяла на себе зобов'язання не відмовлятися від Абонентського договору протягом 6 (шести) календарних місяців з моменту його підписання.
Починаючи з травня 2016 року ОСОБА_1 не вносилась абонентська плата. 25 червня 2016 року ідентифікатор НОМЕР_1 був відключений, що не заперечувалось представником позивача.
Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частинами другою, третьою та четвертою ст. 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» на яку посилається позивач, як на підставу позову, за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Що стосується мотивів позову про умови договору, неналежне його виконання, суд не вбачає в цьому порушень законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України « Про захист прав спожив ачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.
Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.
Позивач не надав суду жодного належного і допустимого доказу наявності істотних недоліків у послузі, і посилаючись на неотримання послуги доступу до мережі Інтернет з вини відповідача вказаних обставин не довів.
Позивач ОСОБА_1 вказує на те що згідно пункту 4.2. розділу 4 "Відповідальність сторін" договору про наданий послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 викладений в такому варіанті: Оператор не несе відповідальності за якість послуги (через особливості розповсюдження радіохвиль) у випадках знаходження кінцевого обладнання Абонента поблизу природних та/або штучних (в т.ч. промислових джерел електромагнітних випромінювань, активних радіозавад, поблизу масивних металевих конструкції та залізобетонних споруд, несприятливих метеорологічних та/або топографічних умов, а також внаслідок несправності кінцевого обладнання Абонента. При цьому позивач зазначає, що договір про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 містить нечіткі та двозначні положення, позивач надав відповідачу доказ проживання в багатоквартирному будинку № АДРЕСА_1, а відповідач не надав споживачу повної інформації та не вказав у договорі чи є місце проживання споживача поблизу масивних металевих конструкції та залізобетонних споруд, невиконання відповідачем умов договору нанесло споживачу збитки.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.
Статтею 203 вищевказаного Кодексу встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Норми ст. 627 ЦК України передбачають свободу договору, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору визначається нормами ст. 628 ЦК України, відповідно до якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до норм ст. 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Більш того, навіть визнання окремої частини правочину недійсною не тягне за собою визнання правочину недійсним в цілому.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Крім того відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За змістом цієї норми закону ніхто не може бути примушений до укладення договору, що не відповідає його волі.
Підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Згідно частини 3, 4 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Посилання позивача та ті обставини, що 4.2. розділу 4 "Відповідальність сторін" договору про наданий послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 містить нечітки та двозначні положення є недоведеними та безпідставними.
Зі змісту договору про наданий послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2, вбачається, що сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для договорів. При цьому, укладаючи договір, позивач мала усю необхідну інформацію щодо усіх умов, позивач діяла як особа, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, мала вільне волевиявлення, діяла у відповідності до внутрішньої волі і повністю погодилася з його умовами як у момент підписання, так у подальшому виконуючи умови договору. Вона не вважала оспорювані положення договору неправомірними, незаконними, несправедливими та такими, що порушують її права, а якщо б вважала, то могла би від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів, однак з такими умовами договору погодилася та підписала його за власним бажанням та на власний ризик, і ставлячи підпис, вважала його справедливим. Крім того, жодних доказів про звернення позивача до ТОВ "ІНТЕРТЕЛЕКОМ" стосовно надання неякісних або ненадання взагалі послуг за договором позивачем не надано.
Враховуючи вищенаведене, підстав для визнання недійсними умови договору про надання послуги з доступу до Інтернету № НОМЕР_2 несправедливими позивачем не доведено і судом не встановлено. Таким чином, суд виходить з того, що позивач у судовому засіданні не довів, що оспорені умови договору не відповідають вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» і можуть бути визнані недійсними умови договору, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовій збір» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Аналогічні приписи містяться і у ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст.5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати за подання позову компенсуються за рахунок держави, а судові витрати понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись статтями 6, 15, 16, 22, 202, 203, 215, 526, 626-629, 638 Цивільного кодексу України, Законом України "Про захист прав споживачів", статтями 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "Інтернаціональні телекомунікації", третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог громадська організація "Закарпатська обласна організація захисту прав споживачів", про визнання недійсними умов договору про надання послуг з доступу до Інтернету - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош