Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. № 333/468/15 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц/778/1323/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ПУБЛІІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись після уточнення на те, що 07.02.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» будо укладено депозитний договір №SAMDN1223, відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 3 000 доларів США на строком на 1 рік з виплатою 9, 5 % річних.

24.12.2013 року між сторонами укладено депозитний договір №SAMDNWFD200, відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 7 195, 25 доларів США, строком на 1 рік, зі сплатою процентів у розмірі 10 % річних.

29.10.2012 року між сторонами укладений договір «Копілка», відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 2 334, 12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20 % річних.

Згідно договору №SAMDN9953 від 22.11.2012 року нею було здійснено вклад в сумі 5 000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою 9 % річних. За умовами, договори автоматично лонгувались на той же строк, кілька разів, оскільки вона не витребувала кошти після закінчення строку їх дії.

З травня 2014 року вона неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі коштів за вкладом, однак відділення відповідача у Республіці Крим не працюють, у видачі коштів їй відмовили. Уточнивши свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача суми банківського вкладу з нарахованими відсотками за договорами №SAMDN9953 від 22.11.2012 року в сумі 7 158, 77 доларів США, за договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року в сумі 5 023, 50 доларів США, за договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року в сумі 10 862,01 доларів США та за вкладом «Копілка» від 29.10.2012 року в сумі 3 513, 33 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 було здійснено вклади грошових коштів в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: згідно договору №SAMDN1223 від07.02.2013 року (вклад «Універсальний») було здійснено вклад на суму 3 000,00 дол. США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 9,5% річних.

Згідно договору №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року (вклад «Стандарт») було здійснено вклад на суму 7 195,25 дол. США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 10% річних.

Згідно договору від 29.10.2012 р. (вклад «Копілка») було здійснено вклад на суму 2 334,12 грн. строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 20% річних.

Згідно договору №SAMDN9953 від 22.11.2012 року було здійснено вклад в сумі 5000 доларів США строком на 366 днів зі сплатою 9% річних.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України, на яку поширюється дія Конституції та закони України.

Згідно ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

З матеріалів справи вбачається, що договори були укладені між ОСОБА_6 за місцезнаходженням Філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 банк "Приватбанк" у м. Севастополі та Публічним акціонерним товариством ОСОБА_5 банк "Приватбанк", як юридичною особою, місцезнаходження якої в договорах зазначено: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50.

Згідно ст.93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи(переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 96 ЦК України передбачена відповідальність юридичних осіб за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вказаного саме Публічне акціонерне товариство ОСОБА_5 банк "Приватбанк" є належним відповідачем по справі та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, і неможливість філії через ліквідацію, відсутність коштів, чи інших обставин виконати умови договору покладають тягар невиконаного зобовязання на юридичну особу, якою і є відповідач у цій справі, від імені якого філією і укладались вказані договори.

Суд вірно послався, що статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За правилами ч.ч.1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в

ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 8 глави 2 "Приймання банком готівки" розділу ІІІ "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Така правова позиція була встановлена постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на підтвердження факту укладання депозитних договорів та внесення нею суми на депозит надала ксерокопії договорів. В судовому засіданні були оглянуті первісні договори, які видані позивачці представниками банку, на яких з боку представника ПАТ КБ «Приватбанк» виконані електронні підписи та печатки синім кольором.

Суд вірно прийняв ці договори та квитанції про внесення готівки в якості доказів укладання депозитних договорів та внесення готівки у вказаних сумах, оскільки інформація, яка міститься в них, щодо призначення грошових коштів: «депозит», дат та сум підтверджується даними, що містяться на персональній сторінці клієнта ОСОБА_6 в ресурсі «Приват24» на офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк», роздруківка електронних сторінок з виписками по рахунку міститься в матеріалах справи (а.с.19-25 т.2) та в судовому засіданні судом разом з учасниками процесу був безпосередньо оглянутий вказана сторінка з ресурсу «Приват24» в мережі Інтернет.

Згідно ч.ч. 1, 4, 5 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

За договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року проценти у розмірі 9,5% річних за період з 12.03.2014 року по 12.11.2016 рік складають загальну суму 1123,01 доларів США.

За договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року (вклад «Стандарт») на вклад на суму 7 195,25 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 10% річних, нараховані проценти за період з 25.03.2014 року по 25.10.2016 рік складають 2468,63 доларів США.

За договором №SAMDN9953 від 22.11.2012 року на вклад в сумі 5000 доларів США зі сплатою 9% річних проценти за період з 22.11.2012 р. по 22.11.2016 р. складають загальну суму 2158,77 доларів США.

Згідно договору від 29.10.2012 р. (вклад «Копілка») було здійснено вклад на суму 2 334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20% річних, отже проценти за період з 05.05.2014 р. по 12.11.2016 р. складають 1179,21 грн..

Ці суми вірно стягнуті з відповідача на користь позивача оскаржуваним рішенням.

ПАТ КБ "Приватбанк" як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов'язань перед позивачкою за вказаним вище договорами, як і не спростував відомостей про відмову у виплаті їй грошових коштів. Посилання банку на можливе виконання повне або часткове умов договору з боку філії є лише припущенням, оскільки жодних доказі в цій частині банком не надано.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права являються безпідставними, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, як про це вимагає банк.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» відхилити

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: