Категорія 47Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Якименко М.М., Стадника І.М.

за участі секретаря Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради про визнання рішення про відмову в наданні земельної ділянки недійсним та зобовязання відвести земельну ділянку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом та просив визнати недійсним рішення про відмову в наданні йому земельної ділянки та зобовязати відповідача відвести йому земельну ділянку для житлового будівництва розміром 0,1 га. Заявлені вимоги мотивував тим, що він 14 серпня 2015 року звернувся до Вінницької міської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки розміром 0,2 га, розташованої на початку пров. Зеленого в м. Вінниці. 14 вересня 2015 року листом Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради йому було відмовлено в її надані з тих підстав, що вона частково розташована в межах земель Вінницького обласного управління лісового господарства та частково в межах «червоних ліній» автомобільної дороги. Із наданою відповіддю, яку позивач зазначає як рішення, він не погодився, оскільки зазначена земельна ділянка не проходила державну реєстрацію та її межі проходять вздовж «червоних ліній» дороги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю або частково задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи із таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до виконуючого обувязки міського голови м. Вінниці ОСОБА_3 (а.с. 46) та просив розглянути питання щодо приватизації земельної ділянки площею 0,2 га для житлового будівництва, яка знаходиться у державній власності й розташована на початку пров. Зеленого у м. Вінниці, та надати дозвіл на виготовлення проектної документації для будівництва житлової забудови.

14 вересня 2015 року Департаментом архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради ОСОБА_2 надано відповідь (а.с. 4), в якій повідомлено, що вказана у зверненні земельна ділянка відноситься до земель Вінницького обласного управління лісового господарства та частково в межах «червоних ліній» дороги. Відповідно до ст. 18 Закону України « Про автомобільні дороги межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких обєктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

23 листопада 2016 року на запит позивача від 22 листопада 2016 року Управлінням Держгеокадастру у м. Вінниці йому надано інформацію про те, що земельна ділка, яку ОСОБА_4 мав на меті приватизувати, не проходила державну реєстрацію і не вносилась до державного земельного кадастру (а.с. 5).

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 81, 116, 118 ЗК України дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 від 14 серпня 2015 року вбачається, що він, пославшись на положення ст. ст. 118, 121 ЗК України, просив розглянути питання саме щодо приватизації ним вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено положеннями ст. 118 ЗК України.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

Тобто, умовою для приватизації земельної ділянки у визначеному ст. 118 ЗК України порядку є те, що земельна ділянки, яку громадянин має на меті безоплатно приватизувати, повинна перебувати у його фактичному користуванні. Компетенція щодо передачі у власність або у користування із земель комунальної власності земельної ділянки віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад.

Всупереч наведеним вимогам, ОСОБА_2 із заявою про приватизацію зазначеної вище земельної ділянки звернувся до посадової особи до повноважень якої, з огляду на положення ч. 1 ст. 122 ЗК України, не віднесено вирішення заявлених ним питань. Окрім того, ОСОБА_2, звертаючись із такою заявою, не послався на жодні відомості про те, що вказана земельна ділянка перебуває в його користуванні, не були надані такі докази й суду. Таким чином, заяву ОСОБА_2 не було винесено на розгляд сесії Вінницької міської ради, а надано йому Департаментом архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради письмову відповідь від 14 вересня 2015 року за результатом розгляду його заяви у межах наданих повноважень.

Позовна вимога щодо зобовязання відповідача відвести ОСОБА_2 земельну ділянку суперечить вимогам земельного законодавства України, оскільки компетенція щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб віднесено до повноважень виключно сільських, селищних, міських рад (ч. 1 ст. 122 ЗК України).

З огляду на викладене, позивачем на порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не було доведено тих, обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до посилань на те, що фактично ОСОБА_2 просив передати йому у власність земельну ділянку на підставі п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України. Однак, такі доводи скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються змістом самої ж заява позивача від 14 серпня 2015 року, в якій він послався на ст. 118 ЗК України та просив розглянути питання щодо приватизації земельної ділянки, а положення цієї статті передбачають наявність такої земельної ділянки саме у користуванні особи, яка ставить питання про її приватизацію.

Колегія суддів також відхиляє й інші доводи апелянта про те, що він не погоджується з тим, що його заяву щодо приватизації земельної ділянки не було розглянуто на сесії міської ради, оскільки такі доводи спростовуються наведеними вище висновками, з яких обґрунтовано виходив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні цього позову.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість рішення суду, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : М.М. Якименко

ОСОБА_5