Справа № 569/1833/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Смолій Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що ухвалою Рівненського міського суду від 29 лютого 2016 року у кримінальній спраі № 569/17360/15-к ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з передачею на поруки колективу ПП «Спіріт-РВ». Кримінальне провадження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України закрито. Внаслідок спричинення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу, ОСОБА_3 зазнав майнову та моральну шкоду. Зменшивши розмір позовних вимог, просить стягнути з відповідача 2057 грн. 73 коп. витрат на лікування та 50 000 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 зменшені позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що ОСОБА_3 перебуваючи на стаціонарному лікуванні витратив 2057 грн. 73 коп., а звязку з отриманням легких тілесних ушкоджень зазнав фізичних та моральних страждань, які оцінює в розмірі 50000 грн. Представник позивача заперечував щодо отримання ОСОБА_3 грошових переказів від ОСОБА_4

Представник відповідач ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що не заперечує факту нанесення тілесних ушкоджень, проте в ході розгляду кримінального провадження позивачу були відшкодовані всі збитки, що підтверджуються поштовим переказом та копією фіскального чеку наявного в матеріалах кримінального провадження № 569/17360/15-к та матеріалами цвільної справи № 569/5002/16-ц.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із передачею його на поруки колективу Приватного підприємства «Спіріт-РВ» за умови, що ОСОБА_4 протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку. Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2016 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року та Апеляційного суду Рівненської області від 17 травня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року встановлений факт спричинення 03 вересня 2015 року року близько 07 годин ранку легких тілесних ушкоджень позивачу внаслідок злочинних дій відповідача.

Ухвалою Рівненського міського суду від 21 червня 2016 року позовну заяву Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишено без розгляду. Ухвалою суду встановлено, що 07 червня 2016 року відповідач подав до суду заяву про визнання позову та надав квитанцію про оплату витрат в розмірі 4728 грн. 68 коп.

Вказане підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження № 569/17360/15-к відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 125 КК Україн та цивільної справи № 569/5002/16-ц за позовом Рівненської міської ради до ОСОБА_4 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Позивач з 03 вересня 2015 року по 25 вересня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в Центральній міській лікарні м. Рівне. В звязку з лікуванням позивачем здійснено витрати на придбання медичних препаратів на суму 1923 грн. 73 коп., що підтверджується фіскальними чеками наявними в матеріалах справи. Суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ благодійні внески здійснені позивачем РМБО «Допомога і підтримка» та КЗ «ОБСМЕ» РОР на суму 134 грн., так як благодійні внески здійснюються добровільно.

Відповідно до ст.22 ЦК України кожна особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є : втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки ).

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З огляду на викладене суд вважає, що підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на придбання ліків в розмірі 1923 грн. 73 коп. Суд не приймає доводи представника відповідача ОСОБА_2, що ОСОБА_4 відшкодовано позивачу витрати на лікування, оскільки суду не подано доказів отримання ОСОБА_3 коштів на суму 2105,21 грн. Наявні в матеріалах кримінального провадження копія фіскального чеку та копія поштового переказу підтверджують факт відправлення, а не отримання ОСОБА_3 коштів.

Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Згідно із п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема, в моральних переживаннях в звязку з порушенням права власності.

За положеннями ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи обставини завдання моральної шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Вимога позивача про повернення судового збору в розмірі 640 грн. до задоволення не підлягає, оскільки позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу судом не розглядалась, тому відсутні підстави для повернення судового збору.

За правилами ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60,61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.22, 23, 1166, 1167,1177, 1195 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Зменшені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 923 грн.73 коп. на відшкодування майнової шкоди та 2 000 грн. моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь держави 1280 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: