Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнанняосіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов'язання знятиз реєстраційного обліку за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом доОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, якому відповідно до ордеру на жиле приміщення № НОМЕР_1 від 5 вересня 1970 року, виданого на підставі розпорядження Печерської районної державної адміністрації від 23 вересня 1970 року за № 8536, з сім'єю з чотирьох осіб надано право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Згодом на підставі рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів № 149 від 13 лютого 1990 року змінено адресу на АДРЕСА_2. У зв'язку зі смертю ОСОБА_8 відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації № 671 від 16 квітня 2005 року в договорі найму житлового приміщення на квартиру АДРЕСА_1 внесено зміни шляхом укладення його з позивачем.

Позивач зазначала, що у спірній квартирі окрім неї зареєстровані ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10

Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у зазначеній вище квартирі з 2004 року, що підтверджено актом від 10 вересня 2014 року складеним КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філією № 805, 806, позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Святошинський районний відділ ГУДМС у м. Києві зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зобов'язання зняти з реєстраційного обліку задоволено частково.

Визнано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 лютого 2017 року скасовано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року в частині визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вимогами процесуального законодавства на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд апеляційної інстанції на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи та перевірки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України) обґрунтовано виходив з того, що акт від 10 вересня 2014 року про не проживання відповідачів з 2004 року в спірній квартирі, на який посилалась ОСОБА_4 складено без обстеження квартири, де зареєстровані сторони, зміст акту та достовірність викладеної в ньому інформації не перевірялись відповідальним працівником КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія №805, 806, акт не містить вхідного номеру та дати його реєстрації в КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ЄРРЦ Філія № 805, 806, у зв'язку із чим надані позивачем докази не дають суду апеляційної інстанції достатніх підстав для висновку про можливість задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 втратили право користування житловим приміщенням в спірній квартирі, що є її процесуальним обов'язком згідно вимог ЦПК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта