АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/2939//16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1404/К/17 суддя Рибакова В.В.
Категорія 53 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, третя особа ОСОБА_4, про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, стягнення моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до Нікопольського медичного училища, назву якого змінено на ОСОБА_2 вищий навчальний заклад «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, третя особа ОСОБА_4, про скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працює у відповідача на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи Нікопольського медичного училища з серпня 2012 року. 03.08.2012 року він під підпис був ознайомлений з посадовою інструкцією.

Наказом директора Нікопольського медичного училища № 57-К від 18.03.2016 року йому було винесено догану за порушення трудової дисципліни, яке виразилось в невиконанні трудових обовязків, передбачених п.1.2.,1.4.,2.7.,2.9.,2.12.,2.21. посадової інструкції. З зазначеним наказом він був ознайомлений 21.03.2016 року.

Підставою вищезазначеного наказу вказано: доповідна записка заступника директора з адміністративно-господарської роботи від 26.02.2016 року ОСОБА_3; пояснювальні записки водія ОСОБА_6 від 26.02.2016 року, 29.02.2016 року; акт перевірки приладів обліку кілометражу автотранспортних засобів від 17.03.2016 року.

Вважає, що будь-яких порушень трудової дисципліни, вказаних в оскаржуваному наказі, з його боку не було, оголошення йому догани не має законного підґрунтя, а є наслідком неприязних стосунків, що склались між ним та його безпосереднім керівництвом.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд: скасувати наказ директора Нікопольського медичного училища № 57-к від 18.03.2016 року про застосування дисциплінарного стягнення; стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. 00 коп.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Скасовано наказ директора Нікопольського медичного училища № 57-к від 18.03.2016 року про застосування дисциплінарного стягнення.

Стягнуто з ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. 00 коп..

В іншому відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 вищий навчальний заклад «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, відповідач вважає, що наказ від 18.03.2016 року втратив чинність з 18.03.2017 року, оскільки протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівник не притягувався до дисциплінарної відповідальності, а тому цей наказ не створює жодних прав чи обовязків для позивача, тому позов втратив актуальність. Таким чином, на думку відповідача, суд мав застосувати положення ст. 205 ЦПК України та закрити провадження у справі.

Крім того, вважає, що судом не було встановлено обставин порушення прав позивача оскаржуваним наказом, а тому були відсутні правові підстави для ухвалення рішення по справі.

Відповідач вважає, що суд безпідставно зайняв позицію позивача і виправдовуючи його, фактично заперечив передбачене ст. 140 КЗпП України право адміністрації навчального закладу створювати у трудовому колективі обстановку нетерпимості до порушень трудової дисципліни.

Також, вважає, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, неправильно застосував норми ст. 237-1 КЗпП України та взагалі не застосував ст. ст. 23, 1167 ЦК України, які підлягали застосуванню, допустив неповне зясування обставин справи та висновки суду не відповідають обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_7 та третя особа ОСОБА_4, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань з приводу їх участі та можливості подальшого розгляду справи не подавали, що, у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_5, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає наведеним нормам закону та підстави для його скасування відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює у відповідача на посаді заступника директора з адміністративно-господарської роботи (далі - АГР) (а.с. 49, 97-103).

Наказом директора Нікопольського медичного училища № 57-к від 18.03.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» позивачу було оголошено догану за порушення ним трудової дисципліни, яке виразилось в невиконанні трудових (посадових) обовязків, передбачених п.п.1.2., 1.4., 2.7., 2.9., 2.12., 2.21 посадової інструкції (а.с. 18).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для винесення оспорюваного наказу та застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді догани, оскільки не виконання ним обовязків, не передбачених його посадовою інструкцією не є порушенням трудової дисципліни.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст.139 КЗпП України, працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

З аналізу Глави X Кодексу Законів про Працю України можна дійти висновку, що трудова дисципліна це встановлений нормами права порядок взаємовідносин учасників трудового процесу, що визначає точне виконання ними своїх трудових функцій, які регулюють внутрішній трудовий розпорядок і встановлюють трудові права та обов'язки сторін трудового договору, а також заохочення за успіхи в роботі та відповідальність за умисне невиконання посадових обовязків.

Посадові обовязки працівника закріплені в посадовій інструкції.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 здійснює свої посадові обовязки заступника директора з АГР відповідно до посадової інструкції заступника з АГР, затвердженої 03.08.2012 року (а.с.16,17,111-114).

Так, п.1.2. зазначеної посадової інструкції передбачено, що заступник директора з АГР забезпечує раціональне та доцільне використання господарсько-фінансових ресурсів, матеріально-технічне постачання, господарське обслуговування і належну експлуатацію будівель та приміщень училища згідно з правилами та нормами виробничої санітарії і пожежної безпеки, ремонт навчальних, виробничих, господарських обєктів, транспортних засобів і т.д.

Відповідно до п.1.4. посадової інструкції під керівництвом заступника директора з АГР працюють весь технічний персонал, завідувач господарства, завідувач гуртожитку.

Розділом 2 посадової інструкції визначені завдання та обовязки заступника з адміністративно-господарської роботи, до яких зокрема відносяться:

-забезпечення зберігання технічних засобів, інструментів, обладнання і господарського інвентарю, його відновлення, поповнення і раціональної експлуатації (п. 2.7.);

-керування роботою обслуговуючого персоналу (п. 2.9.);

-планування, організація і ведення контролю за раціональною і доцільною витратою засобів на господарські цілі, придбання інвентарю, обладнання, будівництво, капітальний та поточний ремонт навчальних, допоміжних приміщень училища та навчальних кабінетів (кімнат) на базах практичного навчання згідно із затвердженим кошторисом (п. 2.12.);

-суворе дотримання фінансової, трудової дисципліни (п.2.21).

Як вбачається з наказу директора Нікопольського медичного училища (на теперішній час - ОСОБА_2 вищий навчальний заклад «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради) № 57-к від 18.03.2016 року «Про застосування дисциплінарного стягнення» невиконання позивачем ОСОБА_3 трудових (посадових) обовязків виявилось у наступному.

«Згідно посадової інструкції заступник директора з адміністративно-господарської роботи забезпечує раціональне та доцільне використання господарсько-фінансових ресурсів, матеріально-технічне постачання, господарське обслуговування і належну експлуатацію будівель та приміщень училища згідно з правилами та нормами виробничої санітарії і пожежної безпеки, ремонт навчальних, виробничих, господарських обєктів, транспортних засобів і т.д. (п. 1.2. посадової інструкції).

В своїй доповідній записці від 26.02.2016 року ОСОБА_3 засвідчує факт розбіжності показників спідометру автомобіля «Москвич-21412», зазначених в подорожньому листі з фактичними показниками спідометру за 24.02.2016 р., яка склала 43 км, хоча сам являється відповідальною особою за ведення та облік подорожніх листів та має постійно контролювати відповідність фактичного кілометражу показників спідометрів автотранспортних засобів училища з показниками кілометражу, зазначеними в подорожніх листах.

В доповідній записці від 26.02.2016 року ОСОБА_3 засвідчує, що здійснив поїздку разом з водієм до ПП «НІКА-ТРАНС» і відстань між училищем та ПП «НІКА-ТРАНС» склала 3 км.

В пояснювальних записках від 26.02.2016 року та від 29.02.2016 року водій ОСОБА_6 не заперечує факт розбіжності кілометражу, вказаного в подорожньому листі з фактичними показниками на спідометрі та зазначає причетність до вказаних порушень заступника директора з АГР ОСОБА_3 Крім того, він вказує, що відстань між училищем та ПП «НІКА-ТРАНС» складає приблизно 4,7 км.

У звязку з виявленням розбіжностей у кілометражі при проведенні директором аналізу подорожніх листів за січень-лютий 2016 року, з метою встановлення і подальшого фіксування фактичного кілометражу за маршрутами руху автотранспортних засобів по м. Нікополь 26.02.2016 року, було видано розпорядження про створення заступником директора з АГР ОСОБА_3 маршрутного листа, в якому необхідно зафіксувати фактичний кілометраж від Нікопольського медичного училища до пунктів призначення руху автотранспортних засобів та ввести його в дію з 26.02.2016 року, як додаток до подорожнього листа, з фактичним відображенням показників спідометру особою, яка замовила маршрут, під її особистий підпис.

За розпорядженням директора від 29.02.2016 року про надання письмового пояснення заступником директора з АГР ОСОБА_3 щодо:

- відсутності вказаного маршрутного листа;

- відсутності штампу та підпису механіка ПП «НІКА-ТРАНС» в подорожньому листі за 29.02.2016 р. про дозвіл на виїзд автотранспортного засобу;

- відсутності запису в маршрутному листі за 29.02.2016 р. по маршруту пересування автотранспортного засобу;

- розбіжностей фактичних показників спідометру автомобіля «Москвич» з зазначеними в подорожньому листі за 24.02.2016 р.;

- вказаного в подорожньому листі за 26.02.2016 р. маршруту НМУ «НІКА-ТРАНС-ВОДОКОНАЛ за умови вилучення подорожнього листа ПП «НІКА-ТРАНС» заступник директора з АГР ОСОБА_3 ознайомлюватися під підпис відмовився, мотивуючи потребою в консультації його адвоката, про що складено відповідній акт.

Станом на 18.03.2016 р. маршрутний лист із зазначенням фактичного кілометражу за маршрутами пересування автотранспортних засобів по м. Нікополь заступником директора з АГР ОСОБА_3 не створений.

За розпорядженням директора від 16.03.2016 р. № 22-аг була створена комісія по перевірці приладів обліку кілометражу автотранспортних засобів «Москвич та «ДЕУ Ланос» (а.с. 18).

Отже, зі змісту оскаржуваного наказу щодо ОСОБА_3 видно, що підставою для його винесення слугувало нераціональне використання паливно-мастильних матеріалів, відсутність контролю відповідності фактичного кілометражу показників спідометрів автотранспортних засобів училища з показниками кілометражу, зазначеними в подорожніх листах, безвідповідальне ставлення до ведення та обліку подорожніх листів, не створення позивачем маршрутного листа згідно розпорядження директора від 26.02.2016 року.

Разом з тим, посадові обовязки, про порушення яких зазначено в оспорюваному наказі, не входять до посадових обовязків позивача, встановлених посадовою інструкцією заступника з АГР.

Окрім того, з наявних в матеріалах справи доповідних позивача ОСОБА_3 від 22.09.2015 року, 23.09.2015 року, 29.09.2015 року, 26.01.2016 року слідує, що він неодноразово доводив до відома керівництва відповідача про те, що його знань щодо улаштування ремонтів автомобіля та кваліфікації водія не достатньо, а водій ОСОБА_6 ігнорує його розпорядження з цього приводу, а також наголошував на тому, що його посадовою інструкцією не передбачено виконання обовязків щодо утримання автомобілів та відповідальність за їх технічний стан (а.с. 45,46,48,50). Жодного реагування з постановленого питання керівництвом навчального закладу не здійснено.

Про факт вимоги позивача до водія ОСОБА_6 щодо забезпечення належного утримання ним автомобіля свідчать й пояснювальні записки останнього, який повідомив керівництво навчального закладу про безпідставність цих вимог (а.с. 47, 57, 69).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вищенаведених вимог, відповідачем суду не надано жодних доказів в підтвердження покладення на позивача обовязків щодо контролю за раціональним використанням паливно-мастильних матеріалів, відповідності фактичного кілометражу показників спідометрів автотранспортних засобів училища з показниками кілометражу, зазначеними в подорожніх листах, безвідповідальне ставлення до ведення та обліку подорожніх листів, не створення позивачем маршрутного листа згідно розпорядження директора від 26.02.2016 року.

При цьому, оцінюючи надані відповідачем докази в підтвердження вини позивача у порушенні трудової дисципліни, суд першої інстанції вірно зазначив, що сама по собі наявність підпису позивача на вказаних подорожних листах службового легкового автомобіля за період з 26.01.2016 року по 26.02.2016 року (а.с.115-138) не свідчить про те, що до посадових обовязків позивача входило ведення та облік подорожніх листів, контроль відповідності фактичного кілометражу показників спідометрів автотранспортних засобів училища з показниками кілометражу, зазначеними в подорожніх листах.

Отже, з урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності в даному випадку не може бути факт не виконання позивачем обовязків, не передбачених його посадовою інструкцією, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність порушення позивачем ОСОБА_3 трудової дисципліни та наявності у звязку з цим підстав для скасування оспорюваного наказу, як такого, що порушує його законні права як працівника.

Посилання ж відповідача щодозаперечення передбаченого ст. 140 КЗпП України права навчального закладу створювати у колективі обстановку нетерпимості до порушень трудової дисципліни, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факту порушення трудової дисципліни позивачем відповідач не довів.

Не може погодитися колегія суддів й з наведеними в апеляційній скарзі доводами відповідача щодо відсутності підстав для розгляду заявленого позивачем позову з тих підстав, що минув рік з накладення стягнення, у звязку з чим станом на теперішній час оспорюваний наказ не створює щодо позивача жодних прав чи обовязків, оскільки за положеннями ст.ст. 3, 15 ЦПК України, підставою розгляду позову є факт порушення прав особи, тому сплив строку застосування заходу стягнення правового значення не має. З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає й підстав для закриття провадження у справі, оскільки перелік підстав, наведений в ст. 205 ЦПК України є вичерпним й розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було вірно встановлено порушення права позивача у звязку з неправомірним застосуванням щодо нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Так, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із ст. 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) від 31 березня 1995 року, № 4 роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При цьому конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Разом з тим, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України № 6-23цс12 від 25.04.2012 року, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Як встановлено матеріалами справи, неправомірним застосуванням засобу стягнення у вигляді догани на підставі наказу від 18.03.2016 року порушено трудові права позивача. У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого застосування положень ст. 237-1 КЗпП України є безпідставними.

При цьому, посилання відповідача про урегульованість спірних правовідносин в частині відшкодування моральної шкоди нормами ст.ст. 23, 1167 ЦК України колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення ст. 237-1 КЗпП України є спеціальними відносно наведених загальних норм й саме вона підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин, які є трудовими.

Тому, враховуючи роз'яснення викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, № 4 яким передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість частково задовольнити позовні вимоги в цій частині та вірно визначив розмір моральної шкоди, що відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням у сумі 1000 грн. 00 коп.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Щодо заявленого позивачем під час апеляційного розгляду клопотання про постановлення окремої ухвали щодо директора відповідача ОСОБА_4, то колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення, оскільки встановлене рішенням суду першої інстанції порушення відповідачем трудового законодавства саме по собі становить достатню справедливу сатисфакцію, тобто є достатнім для вжиття заходів на усунення виявлених судом порушень відповідним органом та не вимагає в даному випадку постановлення окремої ухвали, винесення якої є правом суду й відноситься до дискреційних його повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення суду першої інстанції залишає без змін згідно ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 вищого навчального закладу «Нікопольський медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: