Справа №591/3348/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Шелєхова Г. В.
Номер провадження 22-ц/788/1788/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А :

27 червня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 262/08-ІКФ, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 30 000,00 доларів США на строк до 25 травня 2028 року зі сплатою 13,8% річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 26 травня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №265/08-ПФО. Оскільки банк в межах шести місяців з моменту виникнення заборгованості, а саме з 2009 року, вимоги в судовому порядку до поручителя не пред'явив, просить визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким позов задовольнити. При цьому зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що при ухваленні Охтирським міськрайонним судом Сумської області рішення від 06 травня 2015 року, по справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обставини щодо правомірності та дійсності договору поруки від 26 травня 2008 року не досліджувались. Вказує на те, що ОСОБА_3 не була присутня під час розгляду справи та не мала можливості його оскаржити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 262/08-ІКФ, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в сумі 30 000,00 доларів США на строк до 25 травня 2028 року зі сплатою 13,8 процентів річних (а.с.7-10).

Підпунктом 3.3.3 даного договору визначено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з липня місяця, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 125,00 доларів США. При цьому останній платіж здійснюється не пізніше 25 травня 2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №265/08-ПФО, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник (а. с. 11-12).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість зі сплати кредиту виникла з травня 2009 року (а.с.13-16).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 262/08-ІФ від 26 травня 2008 року у розмірі 22274,20 доларів США та 15107 грн. 12 коп. пені. Зазначеним рішенням, яке має преюдиційне значення, встановлено правомірність та дійсність оспорюваного договору поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що заборгованість за кредитним договором виникла з 2009 року, банк не звернувся з позовом до поручителя в межах строку, який передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України та п. 5.2. договору поруки № 265/08-ПФО від 26 травня 2008 року, що є підставою для припинення поруки.

Проте зазначена обставина, а саме несплата позичальником в установлені строки щомісячних платежів за кредитним договором, не є підставою для припинення поруки в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 договору поруки від 26 травня 2008 року, цей договір набирає юридичної сили з моменту підписання і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобов'язання не зазначений або зазначений моментом вимоги то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється після закінчення одного року з дня укладення цього договору.

Таким чином, умови договору поруки, укладеного з ОСОБА_3, про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Аналогічна підстава припинення поруки передбачена і п. 5.2. договору поруки від 26 травня 2008 року.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Відповідна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року (справа № 6-436цс15).

При цьому, колегія суддів вважає, що визначення щомісячних зобов'язань в частині яких порука припинилася, здійснюється судом під час розгляду відповідного позову банку до поручителя про стягнення заборгованості.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 квітня 2015 року стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредитному договору № 262/08-ІФ від 26 травня 2008 року у розмірі 22274,20 доларів США та 15107 грн. 12 коп. пені (а. с. 62-63). Зазначене рішення суду набрало законної сили та ОСОБА_3 не оскаржувалось.

Окрім того, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Зокрема, у відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних. трудових відносин.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у статті 16 ЦК України. Згідно з п. 1) ч. 2 цієї статті, одним із таких способів є визнання права, що означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов'язків.

Із зазначеної статті випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений у договорі або законі.

За змістом норм статей 559 та 598 ЦК України, припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин, суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Таким чином, виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов'язків сторін ( статті 3, 12-15, 20 ЦК України, статті 3-5, 11, 15, 31 ЦПК України ), слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя передбаченого ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України.

А тому є помилковою позиція позивача про те, що права поручителя підлягають захисту шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням ч. 1 ст. 559 цього Кодексу. Таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 травня 2012 року, за наслідками розгляду справи №6-69цс11.

Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування правильного по суті рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -