АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5796/16-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/1437/К/17 інстанції Ступак С.В.
Категорія № 24 (I) Доповідач - Барильська А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Кислиця І.В.,

за участі: відповідача ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» - Шульги Дарї Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС - КР» (далі - ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» зазначило, що з 01.01.2015 року ТОВ «Сітісервіс-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкових територій у Металургійному районі м. Кривого Рогу та за період з 01.01.2015 року по 01.09.2016 рік надав відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у приватній власності яких перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1, житлово-комунальні послуги на суму 4823,02 грн.

04.10.2016 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою ТОВ «Сітісервіс-КР» було видано судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який 01.11.2016 року було скасовано, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно на їх користь заборгованість у сумі 4 823,02 грн., інфляційні витрати у сумі 649,93 грн., 3% річних у сумі 140,18 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 року, позов ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» заборгованість в сумі 4823,02 грн., інфляційні витрати в сумі 649,93 грн., 3% річних в сумі 140,18 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Зауважує на тому, що між позивачем та відповідачами не було укладено відповідного договору щодо надання житлово-комунальних послуг, тому заборгованість не могла утворитись перед позивачем, оскільки такі послуги відповідачами не замовлялись, а позивачем не надавись, оскільки позивачем не доведено факту надання відповідачам будь-яких послуг.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР», посилаючись на законність ухваленого у справі рішення, просив суд апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи,квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності і в ній зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Управителем будинків та прибудинкової території в Дзержинському районі м. Кривого Рогу з 01.01.2015 року є ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР», який на підставі договору від 27.12.2013 року, укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради, надає житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкової території мешканцям зазначеного району, зокрема житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та останні знаходяться на його обслуговуванні.

У зв'язку з несплатою в повному обсязі житлово-комунальних послуг відповідачами, утворилася заборгованість за період з 01.01.2015 року по 01.09.2016 року в сумі 4823,02 грн. (а.с.5-6).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання відповідачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем та існування між сторонами фактичних договірних відносин з приводу надання та отримання цих послуг, а також обов'язку відповідачів, як споживачів, нести відповідальність у законом встановленому порядку за невиконання своїх обов'язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що між сторонам спір виник з приводу наявності правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку з відшкодування розміру виниклої заборгованості, інфляційних витрат та 3% річних за період затримки виконання зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 20 цього Закону, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх використання.

Згідно карток фактичної собівартості утримання будинку за адресою: вул. Володимира Бизова, 24, наданими ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» за період з 01 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року, позивачем за адресою АДРЕСА_1, проводилися роботи по обслуговуванню та утриманню будинку, їх вартість та обсяг підтверджені розрахунками (а.с.46-58), які колегією суддів перевірені та є вірними.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечуючи проти факту отримання послуг, відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2, у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, жодних доказів в спростування виконаних позивачем робіт не надали ані суду першої, ані апеляційної інстанції.

Не містять й матеріали справи доказів на підтвердження факту звернення відповідачів, як споживачів послуг, в установленому законом порядку до ТОВ «СІТІСЕРВІС - КР» або ж до Управління благоустрою та житлової політики виконавчого комітету Криворізької міської ради з приводу не надання або не належного надання послуг з утримання будинку або прибудинкової території.

Разом з тим, інформацією про стан особового рахунку № НОМЕР_1, відкритого на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підтверджено факт несплати наданих позивачем послуг за період з 01.01.2015 року по 01.12.2016 року за тарифами, встановленими рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення Дзержинського району м. Кривого Рогу» № 419 від 14.12.2011 року, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період в розмірі 4823,02 грн. (а.с.5-6).

Оскільки відповідачами не спростовано належними та допустимим доказами ані розмір нарахованої позивачем заборгованості в сумі 4823,02 грн., ані розмір інфляційних витрат в сумі 649,93 грн., ані 3% річних в сумі 140,18 грн., колегія суддів, превіривши розрахунки, здійснені позивачем, повністю погоджується з ними та вважає їх правильними.

Отже, встановивши на підставі досліджених доказів, що за оспорюваний період відповідачами фактично отримувалися послуги з утриманням будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 якого проживають та зареєстровані відповідачі, які не здійснювали виконання зобов'язання з їх оплати, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про покладення на відповідачів обов'язку виплатити виниклу заборгованість, а також інфляційні витрати та 3% річних від суми боргу у відповідності до положень ст. 625 ЦК України.

При цьому колегія суддів вважає, що відсутність договору на надання таких послуг, укладеного між сторонами в письмовому порядку та не здійснення дій з забезпечення його укладення, про що зазначає в апеляційній скарзі представник відповідачів, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки обов'язок з його укладення покладається саме на споживача таких послуг, що передбачено п.1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, зі змісту п.5 ч.3 ст. 20 наведеного Закону України вбачається, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Отже, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суду України у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без зімн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 26 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: