УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Карпенко С.О.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про припинення права власності на частку в квартирі, визнання права власності, стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є співвласниками відповідно 3/4 часток та 1/4 частки квартири АДРЕСА_1.

Проте між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, у зв'язку з чим немає можливості спільно користуватись зазначеною квартирою, а тому ОСОБА_6 просила суд припинити право власності ОСОБА_7 на частку у вказаній квартирі з виплатою грошової компенсації вартості її частки та визнання за нею (позивачем) право власності на 1/4 частку зазначеної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

Припинено право власності ОСОБА_7 на 1/4 частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2; визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3; стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 компенсацію вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_3 в розмірі 147 428 грн, за рахунок коштів, внесених нею на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області згідно квитанції № 0.0.529829028.1. від 04 квітня 2016 року; скасувати заходи забезпечення позову шляхом зняття арешту, накладеного на 1/4 частку вказаної квартири, що належить на праві власності відповідачу.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням апеляційним судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для припинення права на частку ОСОБА_7 у спільному майні, посилаючись на те, є що передбачені ст. 365 ЦК України підстави, а саме: частка відповідача у спільній частковій власності є незначною, спільне користування даною квартирою є неможливим, відповідач є власником садового будинку, а вирішення спору шляхом припинення права власності останньої на частку у спірному майні з виплатою їй компенсації дасть їй можливість в подальшому придбати інше ізольоване житлове приміщення.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в разі припинення права власності ОСОБА_7 на 1/4 частку вказаної квартири будуть порушені її майнові та житлові права, а також житлові права її двох малолітніх дітей, чим буде завдана істотна шкода її інтересам.

Проте повністю з висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у липні 2016 року до апеляційного суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній зазначає, що в порядку передбаченому ст. 306 ЦПК України, позивач відмовляється від позову, із застосуванням наслідків у вигляді скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у зазначеній справі.

За змістом ч. ч. 1 - 3 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України в апеляційному суді позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України встановлено, що підставою закриття провадження у справі є відмова позивача від позову.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача у цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 3 ст. 206 цього Кодексу).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Ухвалюючи рішення про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову, апеляційний суд клопотання представника позивача про відмову від позову не розглянув, судового рішення щодо неї не прийняв та залишив поза увагою, що відмова позивача від позову - це безумовна відмова від судового захисту матеріального права. Відповідно до положень ст. 31 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи, зокрема, відмовитися від позову. Відмова від позову - це одностороннє волевиявлення позивача, спрямоване на врегулювання спору і закінчення справи в будь-якій її стадії.

При відмові позивача від позову, суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір.

Відмова від позову може мати місце на будь-якій стадії процесу, тобто як у суді першої, так і в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення апеляційного суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню відповідно до положень ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова