АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7297/17 Справа № 202/2806/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровьска від 20 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з грудня 2011 року вона проживала однією сімєю з ОСОБА_3, в період чого 27 листопада 2013 року в пари народилась донька. Після припинення сімейних відносин між сторонами, донька проживає з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, має постійний дохід, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 3000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково: вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 24 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Також, з відповідача в порядку вимог ст. 88 ЦПК України в дохід держави було стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони з грудня 2011 року проживали однією сім'єю.

27 листопада 2013 року у сторін народилася донька ОСОБА_4.

Подружні стосунки між сторонами на даний час припинені, дитина проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні.

Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. ст. 181, 183, 184 СК України передбачено, що аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався положеннями Сімейного кодексу України та виходив із того, що ОСОБА_3 має постійне місце роботи та постійний дохід, а тому підстави для застосування положень ст. 184 СК України та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі відсутні.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також, на неповне зясування фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що ОСОБА_3 окрім щомісячної заробітної плати, отримує додатково частку доходів від господарської діяльності ТОВ «Гідравлікатехсервіс», так як є одним із засновників даного товариства і має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн.

До вказаного розміру аліментів, з метою всестороннього розвитку дитини, ОСОБА_2 включає витрати на: дитячий садок - щомісячні фонди та харчування; додаткову освіту - ДЦ «Кандибура», класична хореографія; розваги відвідування театрів, цирку, дитячих розважальних центрів; здоровя відвідування приватного педіатра; одяг, взуття, іграшки та харчування.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, оскільки, по-перше, ОСОБА_2 ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної не надала жодних належних в розумінні ст. ст. 57 60 ЦПК України доказів на підтвердження додаткових доходів відповідача, а, по-друге, вищеперераховані витрати на дитину є додатковими.

Відповідно до ст. 185 СК України, 185, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, апелянт не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою в порядку ст. 185 СК України із позовними вимогами про стягнення додаткових витрат на дитину, в які буде входити витрати на забезпечення розвитку дитини, належного рівня освіти та високоякісних послуг фахівців в сфері дитячої медицини.

А тому, виходячи із вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровьска від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5