Справа № 452/1710/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сенечин В.М.
Провадження № 22-ц/783/3011/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року по справі за позовом Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року задоволено позов Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_4 про відшкодування допомоги по безробіттю.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь Самбірського міськрайонного центру зайнятості 10317, 82 грн. допомоги по безробіттю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що 25 листопада 2015 року звертався в Самбірський центр зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного з призначенням допомоги по безробіттю. Така допомога у розмірі 10317,82 грн. була ним отримана. Вказує, що є засновником ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета». Директором товариства призначений з 27 січня 2016 року. Під час перебування на обліку в службі зайнятості ним не отримано жодного доходу, окрім допомоги по безробіттю. Стверджує, що, будучи засновником ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета», він не володів корпоративними правами господарської організації, не є субєктом підприємницької діяльності, а тому при зверненні до державної служби зайнятості мав право бути зареєстрованим як безробітній та отримувати відповідну допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що ОСОБА_4 25 листопада 2015 року звернувся до центру зайнятості з заявами про надання йому статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю.

Згідно наказу центру зайнятості № НТ151125 від 25 листопада 2015 року йому надано статус безробітного, а згідно заяви ОСОБА_4 від 6 січня 2016 року про виплату призначеної допомоги по безробіттю у розрахунку на рік одноразово для організації підприємницької діяльності, відповідно до наказу центру зайнятості № 15 від 16 січня 2016 року прийнято рішення про виплату такої допомоги. Відповідач отримав матеріальне забезпечення, яке включає в себе допомогу по безробіттю, та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, в загальному розмірі 10317 грн.82 коп.

Вказані обставини підтверджуються копіями заяв ОСОБА_4 до центру зайнятості від 25 листопада 2015 року та копією наказу № 15 від 16 січня 2016 року, довідкою позивача № 848 про виплату допомоги по безробіттю та припинення реєстрації 21 січня 2016 року.

Позивачем встановлено, що відповідач з 18 листопада 2015 року був керівником ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета», з 16 листопада 2015 року виконував обовязки директора даного товариства, і 1 грудня 2015 року звільнений від обовязків директора та редактора, свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації було видано 15 грудня 2015 року. Впродовж січня 2016 року під редакцією ОСОБА_4 видавались номери «Самбірська газета» про що був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 109 від 15 лютого 2016 року, який відповідачем не підписаний.

З виписки Державної реєстраційної служби вбачається, що ОСОБА_4 18 листопада 2015 року зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Статут ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета» затверджений ним як одноособовим засновником товариства, а сам відповідач значиться як керівник, інші відомості в цьому Реєстрі відсутні.

З матеріалів справи, а саме з статуту ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета», копій свідоцтв про державну реєстрацію газети та наказу № 1 від 18 листопада 2015 року вбачається, що відповідач був засновником і керівником товариства діяльність якого повязана з наданням значної кількості різноманітних послуг у тому числі видання місцевої газети з метою одержання прибутку.

Із копії газети «Самбірська газета» за 5 січня 2016 року вбачається, що ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета» функціонувало і видавало газету вказуючи передплатний індекс, тираж 4000 примірників, ціну 2 грн. та редактором ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з ст. 3 цього Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 5067-VI, до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Згідно ч. 2, абзацу 1 ч. 3 ст. 36 ст. 31 Закону України від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, в тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2000 року за № 915/5136; у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, далі - Порядок), встановлено, що якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується в судовому порядку.

Є встановленим, що при зверненні із заявою про надання статусу безробітного 25 листопада 2015 року, відповідач не повідомив центр зайнятості про те, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з 18 листопада 2015 року він є керівником ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета», основними цілями якого, відповідно до п. 2.1. Статуту товариства, є збирання, створення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації (місцевої газети) з метою її поширення серед читачів та одержання прибутку. Відповідач не міг підпадати під категорію безробітного та отримувати допомогу з безробіття та одноразову виплату допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, оскільки станом на день подання заяви про надання статусу безробітного 25 листопада 2015 року до центру зайнятості так і упродовж всього часу перебування на обліку і одержання допомоги був керівником юридичної особи з 18 листопада 2015 року, діяльність якої повязана із одержанням прибутку та у встановленому законом порядку не була припинена.

Судом вірно не прийнято до уваги доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_4 не є субєктом підприємницької діяльності і мав право на отримання допомоги по безробіттю, та копії поданих ним документів, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими доказами і не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_4 умисно не виконав обовязку своєчасного подання достовірних відомостей центру зайнятості про те, що він є керівником ТзОВ «Редакція газети «Самбірська газета», тому виплачена йому допомога по безробіттю розмірі 10317 грн. 82 коп. підлягає стягненню.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді