Провадження № 2/521/2059/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

19.12.2016 року позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 10000 (десять) тисяч гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 07.11.2015 року він був призначений та працював на посаді - заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДКЦ МВС України.

02.07.2016 року за наказом директора Одеського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_2 № 55 о/с «По особовому складу», був звільнений із вищезазначеної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року по цивільній справі №521/13223/16-ц накази адміністрації Одеського НДЕКЦ МВС України були скасовані, позивача було поновлено на посаді та стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду.

Як зазначає позивач, 14.11.2016р. йому було вручено попередження про наступне звільнення, в якому повідомлялося, що згідно з наказом МВС України від 09.09.2016 року №915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у звязку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скороченні чисельності працівників, позивача буде звільнено з ОНДЕКЦ МВС України не раніше ніж двох місяців з часу повідомлення, на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вказує, що він не був ознайомлений з зазначеним наказом, на роботу його не пропустили, в телефонному режимі повідомили про те, що він повинен зявитися за трудовою книжкою, в яку було внесено запис, ознайомлено з наказом №100 від 21.11.2016 року про поновлення на роботі та з наказом №101 від 21.11.2016 року про звільнення на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на викладене, з урахуванням останніх уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконнн його звільнення з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП Укрїни, поновити його на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності ОНДКЦ МВС України та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу а також моральну тшкоду в сумі 10 000грн.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за довіреністю ОСОБА_3, заявлені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, подавши до суду письмові заперечення та докази в їх обґрунтування.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися безпосередньо до суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14.11.2016р. у справі №521/13223/16-ц визнано протиправним та скасовано наказ № 61 від 10.05.2016 року в частині про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; визнано протиправним та скасовано наказ № 83 від 30 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; стягнуто з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56 352 гривні 62 копійки; 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди; в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допущено негайне виконання судового рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14.11.2016 року позивачу було вручено попередження про наступне звільнення, в якому повідомлялося, що згідно з наказом МВС України від 09.09.2016 року №915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС», у звязку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скороченні чисельності працівників, позивача буде звільнено з ОНДЕКЦ МВС України не раніше ніж двох місяців з часу повідомлення, на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України та повідомлено про відсутність можливості надання роботи в Одеському НДКЦ МВС України. (а.с. 15)

Як зазначав в судовому засіданні позивач, з наказом МВС України від 09.09.2016 року №915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС» його ознайомлено не було, як і не було запропоновано іншої роботи, незважаючи на те, що позивач за своєю кваліфікацієї міг би виконувати її, крім посади бухгалтера та судового експерта-економіста. Представник відповідача посилався на те, що раніше (до 14.11.2016р.) вони не могли повідомити позивача про наступне звільнення, оскільки він не був в трудових відносинах з відповідачем.

Таким чином, пояснення представника відповідача про неможливість раніше (до 14.11.2016р.) попередити позивача про скорочення його посади у зв»язку з тим, що він не мав статусу працівника та не перебував у трудових відносинах з ОНДЕКЦ МВС України, протирічить вищевказаному попередженню від 14.11.2016р., яке підписано позивачем, так як наказ про поновлення позивача на роботі було видано 21.11.2016р., а попередження про наступне звільнення підписано 14.11.2016р., тобто вказаний документ не створював для сторін будь-яких прав, та обов»язків.

Згідно наказу №100 від 21.11.2016 року позивача було поновлено на посаді заступника завідувача відділу - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДКЦ МВС України на підставі рішення Маліновського районного суду м. Одеси від 14.11.2016 року по цивільній справі №521/13223/16-ц. (а.с. 13,16)

Наказом Одеського НДКЦ МВС України №101 від 21.11.2016 року, ОСОБА_4 було звільнено за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації установи та скороченні чисельності працівників, відповідно до наказу МВС України від 09.09.2016 року №915 «Про організаційно-штатні зміни в науково-дослідних установах МВС». Із вказаним наказом позивача було ознайомлено 21.11.2016р. (а.с. 14)

Згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За пунктом 1 ст. 40 КЗпП України, визначено трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України, визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 15.11.2016 року про надання інформації, щодо наявності вакантних посад станом на 15.11.2016 р. в Одеському НДКЦ МВС України. (а.с. 42)

Згідно відповіді Одеського НДКЦ МВС України від 09.12.2016 року за вих. №19/116-20647 позивачу було повідомлено про 16 (шістнадцять) вакантних посад, на які підібрані кандидати а також посади, на які здійснюється підбір кандидатів. (а.с. 43)

Крім того, позивачем неодноразово було направлено листи до Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси (від 24.11.2016р., 28.11.2016р., 08.12.2016р.,), згідно яких просив повідомити про надходження до них повідомлення Одеського НДЕКЦ МВС України про його скорочення.(а.с. 31,33)

Згідно відповідей Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси за вих.. №2536/02/01 від 12.12.2016р., вих.№2543/02/01 від 13.12.16 року, позивачу було повідомлено про його відсутність перебування на обліку в Центрі зайнятості та те, що до вказаної установи звіт за формою №4-ПН «Інформація про заплановане масове звільнення працівників у зв»язку зі змінами в організації виробництва та праці» від ОНДКЦ МВС України не надходив.(а.с. 34,36)

Відповідно до ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації…

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює над підвищенням своїх професійних якостей, що підтверджується численними свідоцтвами та посвідченнями про підвищення кваліфікації. (а.с. 146-162)

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 характеризується позитивно.(а.с. 73)

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» п. 19 розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (правова позиція ВСУ в постанові від 01 квітня 2015 року в справі 6-40цс15).

Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що посада позивача, яку він займав до звільнення, була скорочена 09.09.2016р., тобто до постановлення рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14.11.2016р. Інших посад, на яких позивач міг би працювати за своїм фахом, йому не пропонувалося, оскільки їх не було, а на інші посади позивач не підходив. Крім того, вказував, що позивачу в усній формі пропонувалася посада водія, однак він від неї відмовився.

Як вбачається із аналізу відомостей, штатного розпису ОНДЕКЦ, який затверджений наказом МВС України № 1392 від 07.11.2015 року, із змінами від 09.09.2016 року № 915, посадові обовязки, які були визначені позивачу за посадою, яку він займав, та затверджені 29.03.2016 року директором ОНДЕКЦ ОСОБА_2, ідентичні нині діючим посадовим обовязкам для завідувача сектору автотехнічних досліджень, що затверджені 09.09.2016 директором ОНДЕКЦ ОСОБА_2, та якому делеговані повноваження заступника завідувача відділу за новим штатним розписом.(а.с.192-203)

Суд зазначає, що представником відповідача до суду були надані відомості про наявність вакантних посад на час поновлення позивача на роботі, з яких вбачається, що в ОНДЕКЦ МВС України на час його звільнення і попередження про неможливість працевлаштування було 16 вакантних посад, в тому числі три посади експертів в секторі криміналістичного дослідження транспортних засобів і дві посади експертів у секторі авто-технічних досліджень транспортних засобів. Із вказаної кількості, дві посади експертів були ще і без наявності кандидатів на їх зайняття. (а.с.190)

Окрім того, згідно з наданими стороною відповідача відомостей про наявність вакантних місць в ОНДЕКЦ МВС України станом на 03.04.2017 року вільна вакантна посада заступника завідувача відділу - завідувач сектору автотехнічних досліджень відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності. (а.с.191)

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд враховує, те що відповідач за весь період розгляду справи не надав суду безспірних доказів того, що позивачу пропонувалась будь-яка інша робота, яка є вакантною, проведення скорочення посади позивача відповідало вимогам діючого законодавства, а тому вважає, що таке звільнення позивача з посади є незаконним.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням цього суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним за п.1 ст. 40 КЗпП України (у зв'язку з скороченням штатів) - підлягають задоволенню.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно наданої суду довідки про середню заробітну плату (дохід) № 19 від 24 жовтня 2016 року, виданої ОСОБА_1, нараховувалася та виплачувалася у 2016 році середньомісячна заробітна плата у розмірі 12694 гривень 82 копійки; середньоденна заробітна плата позивача 619 гривень 26 копійок.(а.с. 48)

До матеріалів справи також долучена довідка про доходи від 01.12.2016 року № 19/116-19905, згідно якої позивачу була нарахована заробітна плата за листопад 2016 року у розмірі 12694 (дванадцять тисяч шістсот девяносто чотири) гривні 82 коп. (а.с. 54)

Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з дати звільнення 21.11.2016 року до дати постановлення рішення суду 03.07.2017 року включно: в загальному складає - 159 робочих дні, з яких: 8 роб. днів - листопад 2016 року; 22 роб. днів - грудень 2016 року; 20 роб. днів - січень 2017 року; 20 роб. днів - лютий 2017 року; 22 роб. днів - березень 2017 року; 19 роб. днів - квітень 2017 року; 20 роб. днів - травень 2017 року, 20 роб.днів - червень 2017 року, 8 роб.день - липень 2017р. ,час вимушеного прогулу складає 159 робочих днів (з 21.11.2016 року по 12.07.2017 року), тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заробітна плата за час вимушеного прогулу у загальному розмірі 98462,34грн.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується із доводами позивача, що незаконне звільнення призвело до негативних емоцій, стресу, додаткових зусиль в організації життя, повязаних із необхідністю звернення до суду, втрати впевненості в завтрашньому дні.

Виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обставин справи, суд вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у розмірі 500 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись п.1 ст.40, ст.ст.42, 49-2, 235, 237-1 КЗпП України, ст .23 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 58-60, 88, 208-209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію заподіяної моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати наказ Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №101 від 21.11.2016 року про звільнення відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, ОСОБА_1, заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Одеському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України на посаді заступника завідувача відділу завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь ОСОБА_1, 06.02.1974р.н., ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 98462 (дев»яносто вісім тисяч чотириста шістдесят дві)грн. 34коп..

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь ОСОБА_1, 06.02.1974р.н., ІПН НОМЕР_1, у відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 500 (п«ятсот) гривень.

В частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах одного місячного платежу допустити негайне виконання судового рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь держави судовий збір у розмірі 984 (дев»ятсот вісімдесят чотири)грн.. 62коп..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси протягом 10 днів. Особи, що приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні рішення, мають право на його оскарження на протязі десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН