Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Рішення

Іменем України

20 червня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді ГуденкоО.А.

при секретарі - Кваша С.О.,

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Управління ДАБІ у Миколаївській області, про визнання права власності на самовільно побудований об?єкт нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів ,в якому просили з подальшим уточненням позовних вимог визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, з прилеглою до неї частиною мансардного поверху , загальною площею 226,3 кв.м. , житловою площею 113,7 кв.м.; визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 32,4 кв.м. , житловою площею 23,3 кв.м.; визнати право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3, з прилеглою до неї частиною мансардного поверху , загальною площею 98,7 кв.м. , житловою площею 63,8 кв.м.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що ОСОБА_1 здійснила реконструкцію квартир з надбудовою мансардного поверху на підставі розпорядження Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради № 309-р від 27.03.2008 року, яким останній було надано дозвіл на будівництво нежитлових прибудов до квартир загальною площею 43,29 кв.м., та здійснення перепланування квартир. Здійснена реконструкція квартир з надбудовою мансардного поверху, була зроблена в межах площі, визначеної розпорядженням № 309-р, з дотримання діючих ДБН, пожежних та санітарних норм, і не порушує прав інших осіб.

Крім того, позивачі зазначали, що після закінчення будівництва, Адміністрація Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради скасувала своє розпорядження № 309-р від 27.03.2008 року, і з цього часу реконструйовані квартири з надбудованим мансардним поверхом набули статус самовільно побудованих об'єктів нерухомості.

Посилаючись на те, що Адміністрація Центрального району Миколаївської міської ради та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції, не приймають реконструйовані квартири з надбудованим мансардним поверхом в експлуатацію, просили задовольнити їх позовні вимоги.

Позивачі в судове засідання не з'явилися, направили свого представника ОСОБА_3, який подав суду заяву про розгляд справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав.

У минулих судових засіданнях представники відповідачів заперечували проти задволення позову, з підстав, викладених в запереченнях, посилаючись на самовільне будівництво позивачів та відсутність виділеної в установленому законом порядку земельної ділянки під таке будівництво.

Представник третьої особи в судові засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 10.06.2005 року р. № 464, ОСОБА_1 набула право власності на АДРЕСА_4.

12 грудня 2008 року ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївської міської ради ОСОБА_5 р. № 4224, подарувала зазначену вище квартиру своєму синові - ОСОБА_2

Право власності на квартири 14 та 16, розташованих по вул. Пушкінській, 39 у

м. Миколаєві, ОСОБА_1 набула на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Миколаївської міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 14.08.2007 року за реєстровими № 1-905 та № 1-907 (а.с. 8,9).

Загальна площа трьох вказаних квартир з двома верандами (сінями) складала на час їх набуття 142 кв.м.

Як вбачається з рішення виконкому Миколаївської міської ради № 158 від 18.01.1956 року "Про результати обміру земель за будівельним кварталом № 40" за кварталом № 40 було зареєстровано право користування на 28606 кв.м., з яких під житловий будинок № 39 було зареєстровано право користування на 2108 кв.м.(а.с. 21).

У 2007 році ОСОБА_1 отримала погодження підписи власників квартир: 2, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві (а.с. 42) на здійснення трьох добудов загальною площею 43,49 кв.м.: 2,5х3,8 м., 2,5 х1,5 м., 8,7 х 4,2 м., до кв. 14, 15, 16 по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві. Усі інші квартири у будинку № 39 на той час були переобладнані у нежитлові приміщення, і використовувались під комерційну діяльність.

Як зазначає позивач, оскільки придбані нею квартири знаходились у будинку старої забудови і знаходились в аварійному стані, остання звернулась з заявою до Адміністрації Центрального району виконкому ММР з заявою на отримання дозволу на будівництво нежитлових прибудов та перепланування квартир.

За будинком № 39 по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 05.10.1977 р. №1167 закріплена земельна ділянка площею 2 075 кв.м. , яка належить до земель державної власності, повноваження щодо розпорядження якими здійснює Миколаївська міська рада .

Розпорядженням Адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради від 27.03.2008 року № 309-р (а.с. 5) ОСОБА_1, було надано дозвіл на будівництво нежитлових прибудов до квартир № 14 та № 15 загальною площею 43,49 кв.м., та проведення їх перепланування, а саме : дозвіл на прибудову до кв. 14 розміром 7,20 х 4,20 м., нежитлової прибудови до квартири № 15 розміром 2,5 х 3,8 м., збільшення веранди на 2,5 х 1,5 м., та перепланування вказаних квартир по вул. Пушкінській, 39. Це розпорядження було видане на підставі позитивних висновків міської архітектури, СЕС Центрального району, Центрального РВ ГУ МНС, згоди ТОВ "Соборне-1" та погодження сусідів.

Як слідує з матеріалів справи, 30 січня 2009 року позивачі закінчили будівництво прибудов та мансарди та вселились у спірні квартири.Як вбачається з листа заступника голови адміністрації Центрального району виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16 грудня 2008 року, на підставі зазначеного розпорядження позивачами було фактично повністю знесено частину житлового будинку, де були розташовані квартири 16 та здійснено нове будівництво з улаштуванням підвального та мансардного поверхів .

Розпорядженням Адміністрації Центрального району виконкому ММР від 03.03.2009 року № 149-р, було скасовано вищезазначене розпорядження голови адміністрації Центрального району від 27.03.2008 року № 309-р "Про надання дозволу на будівництво нежитлових прибудов до квартир № 14 та № 15 по вул. Пушкінській, 39, у м. Миколаєві.

Отже, фактично на час розгляду справи , спірні квартири АДРЕСА_5 Пушкінській, 39, у м. Миколаєві є самовільними реконструйованими будівлями.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.01.2015 року, по адміністративній справі № 490/12959/14-а (а.с. 62), було скасоване розпорядження голови адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради № 149-р від 03.03.2009 року "Про скасування розпорядження голови адміністрації Центрального району від 27 березня 2009 року № 309-р "Про надання дозволу на будівництво нежитлових прибудов до квартир № 14 та № 15 по вул. Пушкінській, 39, у м. Миколаєві гр. ОСОБА_1" Рішення набрало законної сили 16.01.2015 року. Отже, з моменту набрання зазначеної постанови суду законної сили, здійснені позивачами прибудови до кв. 14, 16, 15 по вул. Пушкінській, 39, у м. Миколаєві, та житлова мансарда другого поверху над цими квартирами, втратили статус самовільної забудови. Що також підтверджується технічним паспорт МБТІ. А за такого, відсутні правові підстави, передбачені ст. 376 ЦК України, для їх знесення.

Неодноразово Центральним районним судом м. Миколаєва, апеляційним судом Миколаївської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розглядалась цивільна справа № 2-763/11 за позовом Адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 ,та ОСОБА_2 про знесення цих квартир та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Останнім рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19.07.2016 року апеляційну скаргу Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району виконавчого комітету ММР та ОСОБА_6 було задоволено частково, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2014 року, з урахуванням ухвали того ж суду від 10.04.2014 року про виправлення описки - скасовано, та ухвалено нове рішення. У задоволені позову Миколаївської міської ради в особі Адміністрації Центрального району Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити земельну ділянку шляхом знесення самовільного будівництва - відмовлено.

Як вбачається з даного судового рішення, що при проведенні позивачами реконструкції, існують порушення лише у тому, що всупереч вимогам вищеперелічених Закону України, типових регіональних правил та державних будівельних норм, забудовники здійснювали реконструкцію без належним чином оформлених та погоджених дозвільних документів та проектної документації, але слід зазначити,що забудовниками на етапі підготовки до проведення будівельних робіт, були отримані наступні документи: дозвіл на забудову у вигляді розпорядження адміністрації Центрального району м. Миколаєва № 309-р від 27.03.2008 року, погодження Центрального районного відділу ГУ МНС України в Миколаївської області від 23.07.2008 року № 62/1230, Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 27.01.2014 року № 15-90 (стосовно відведення земельної ділянки), погодження експлуатуючої установи ТОВ «Соборне-1» №151 від 14.08.2008 року. Погодження на будівництво мансарди з сусідами (власниками квартир) та на прибудову з майже з усіма власниками квартир . При цьому безпосередньо порушень будівельних норм експертом не встановлено. Отже, належні докази істотного порушення відповідачами будівельних норм і правил, що впливає на міцність і безпечність зробленого будівництва, а також того, що допущені відповідачами порушення суперечать суспільним інтересам, перешкоджає громадським і приватним інтересам на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок, у матеріалах справи були відсутні. Колегія суддів дійшла висновку, що Миколаївською міською радою не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених законом підстав для покладення на відповідачів обов'язку звільнити земельну ділянку загальною площею 62 кв. м у дворі загального користування по вказаній адресі шляхом знесення самовільно побудованих прибудов та житлової мансарди другого поверху над зазначеними квартирами, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити - оскільки сама по собі відсутність затвердженого в установленому порядку робочого проекту та будівництво без дозволу Інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт не є підставою для застосування такого крайнього заходу впливу на забудовника як знесення самочинного обєкту нерухомості у разі недоведеності позивачем певних обставин, з якими закон повязує можливість такого знесення.

26.05.2016 року Миколаївським окружним адміністративним судом Миколаївської області була розглянута адміністративна справа № 814/438/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Миколаївській області, про скасування приписів № 242, 243, 244 від 22.09.2015 року. Зазначеними приписами інспектор УДАБІ зобов'язав позивачів у визначений ним строк оформити відповідні документи дозвільного характеру на реконструкцію квартир 14, 15, 16 по вул. Пушкінській, 39 у м. Миколаєві, та будівництво мансардного поверху, а у разі невиконання цих вимог привести квартири у стан який передував їх реконструкції. Судом встановлено, що при складанні приписів відповідачем не було встановлено належним чином, що здійснена позивачем реконструкція кв. 14, 15,16 вул. Пушкінській, 39, у м. Миколаєві, суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми і правила.

Як вбачається з даного судового рішення , дозвіл ОСОБА_6, який є власником прилягаючої до квартир позивачів з іншого боку квартири по вул. Наваринській, 36 , не був потрібен, оскільки до капітальної стіни кв. 1 прилягає капітальна стіна кв. 26, тобто дана квартира розташована у будинку літ. "В-1 який є окремою самостійною будівлею, зі своїми стінами та дахом, та який має іншу адресу - вул. Наваринська, 36.

21 липня 2008 року було виконано вимірювання інсоляції квартири АДРЕСА_6 , яка належить Сандул Н.1. та розташована під кутом до квартир позивачів. Встановлено, що освітлюваність - в межах норм, тобто здійснене позивачами будівництво не порушувало права інших осіб.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року (а.с. 76 - 77) приписи УДАБІ у Миколаївській області від 242, 243, 244 були скасовані, як незаконні.

Як встановлено зазначеними судовими рішеннями , здійснена позивачами реконструкція кв. 14, 15, 16 з надбудовою мансардного поверху проведена з дотриманням вимог діючих ДБН, протипожежних та санітарних норм, і не порушує прав інших осіб. Сама забудова перевищує площу забудови зазначену в розпорядженні Адміністрації Центрального району Виконкому Миколаївської міської ради від 27.03.2008 року № 309-р лише на 0,65 кв.м., що є незначним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями вважаються встановленими і не потребують повторному доведенню.

Розпорядженням Управління з використання та розвитку комунальної власності Ммр від 18.02.2014 року № 29-р АДРЕСА_7 в житловому будинку по вул.Пушкінській, 39 в м.Миколаєві дозволено ТОВ Соборне-1 списати з балансу на підставі правоустановлювальних документів - у звязку зі зміною форми власності житлових приміщень.

Рішенням ММР від 25 квітня 2014 року № 39/44 пунктом 40 ОСОБА_1Л, та ОСОБА_2 надано дозвіл на вигтовлення проектів земелеустрою щодо відведення із земель комунальної власності із домоволодіння № 39 по вул.Пушкінській земельної ділянки, орієнтовною загальною площею 270 кв.м. з метою пеердачі в оренду терміном на 2 роки для реконструкції квартир № 14,15,16 та визнгання права власності на житловий будинок з присвоєнням окремої адреси.

Рішенням ММР від 28.01.2015 року № 45/44 Про ... внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району м.Миколаєва , пункт 40 визнано таким , що втратив чинність на підставі листа прокуратури м. Миколаєва від 24.11. 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16.07.2014 року щодо зобовязання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, площею 55 кв.м та 7 кв.м. у дворі загального корисування по вул.Пушкінській, 39 шляхом зносу самовільно побудованих прибудов.

Крім того до матеріалів справи (а.с. 48 - 61) було долучено висновок судової-будівельно-технічної експертизи № 14, розроблений експертом МДЕКЦ МВС України від 10.05.2016 року, який також підтверджує проведення позивачами реконструкції квартир та надбудови мансарди з дотриманням ДБН, діючих норм та стандартів, єдине порушення - відсутність дозвільної документації УДАБІ. При цьому, з цього висновку вбачається, що самочинно збудована позивачами нежитлова прибудова має площу забудови - 55,64м2, а з врахуванням раніше існуючих сеней, що були знесені під час проведення реконструкції складає 44,14м2, що на 0,65м2 більше площі, на яку надано дозвіл під забудову розпорядженням Адміністрації Центрального району м. Миколаєва від 27.03.2008 р. № 309-р. Тобто, самочинне захоплення земельної ділянки складає 0,65м2.

Згідно ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Спеціальною матеріально-правовою нормою, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визнано самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п.14 Постанови №6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог п.п.1, 5 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом взято до уваги той факт, що самочинне будівництво нерухомого майна здійснене без порушень будівельних норм та правил, та є таким, що не суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб, а відтак може бути визнано право власності позивачів у відповідності до ст.376 Цивільного кодексу України. Тим більше, що між сторонами дійсно існує спір про право , оскільки відповідачами не визнається право позивача на введення в експлуатацію реконструйованого об'єкту в установленому законом порядку .

Згідно з ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Крім того, суд враховує наступне.

Одним із основоположних принципів Європейської Конвенції з прав людини є принцип юридичної визначеності, закріплений п.1 ст. ст. 6 Конвенції.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування і розкривається через такі концепції, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав ; незворотність закону й неможливість застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування ; законні очікування право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства .

Так, верховенство права передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою точністю примусові заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації. Однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають .

Як ухвалив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Racke, застосування зворотної сили норми права допускається у виняткових випадках, а саме: якщо цього вимагають цілі, яких вона має досягти, і забезпечує повагу до законних очікувань тих, на кого вона впливає. Принцип законних очікувань є наслідком принципу правової визначеності. Він спрямований на те, щоб у випадках, коли фізична особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань, що повинно призводити до непорушності та нескасовуваності набутих законних прав.

Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від 22 вересня 2005 р. № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини).

За такого , скасування ММР та Адміністрацією Центрального району власних рішень через декілька років після прийняття дозвільного рішення та після завершення на підставі цього рішення будівництва позивачами а саме скасування власного рішення органу державної влади, яке безпосередньо стосується прав та обов'язків фізичної особи - громадянина України, яка в установленому законом порядку, у чіткій відповідності до діючих на той час нормативно-правових норм, звернувся до компетентного державного органу з питання як надання дозволу на будівництво, так і надання земельної ділнки для обслуговування житлового будинку, який належить цій особі на праві приватної власності суперечить вищенаведеним принципам законних очікувань та правової визначеності.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши висновок судової будівельно-технічної експертизи, погодження СЕС Центрального району м. Миколаєва, Управління МНС Центрального району, технічний звіти, рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 19.07.2016 року, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року, суд прийшов до переконання, що самочинне будівництво майна відповідає санітарним, протипожежним та будівельним нормам забудови, не порушує прав інших осіб, у позивачів існують об'єктивні перешкоди у оформленні права власності у передбаченому законом пордку через відповідні державні органи та установи - тому є підстави для визнання за позивачами права власності на дане будівництво.

На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10,60, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_8, з прилеглої до неї частиною мансардного поверху, загальною площею 226,3 кв.м., житловою площею 113,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_9, загальною площею 32,4 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_10, з прилеглою до неї частиною мансардного поверху загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду або отримання копії повного тексту.

Суддя Гуденко О.А.