Справа №487/6888/16-ц 13.07.2017 13.07.2017 13.07.2017
Провадження №22-ц/784/1444/17
Справа № 487/6888/16-ц Головуючий першої інстанції: Щербина С.В.
Провадження № 22-ц/784/1444/17 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Наталія Валеріївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Позивач вказувала, що вона та її рідна сестра ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28 червня 1997 р. були співвласниками квартири АДРЕСА_1. 31 січня 2014 р. вони з сестрою продали вказану квартиру відповідачці, яка є онукою ОСОБА_7. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом ММНО Ємельяновою Н.В. за реєстровим № 200. Згідно вказаного договору продаж спірної квартири вчинено за 80100 грн., які продавцями отримані до підписання цього договору. Проте, за твердженням позивачки, це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 і ОСОБА_5 ввели її в оману, т.я. дійсна ринкова вартість квартири на момент її продажу коливалася в розмірі 25000 - 20000 доларів США, за домовленістю між сторонами вона повинна була отримати гроші в сумі 10000 доларів США, але її сестра ОСОБА_7, якій вона довіряла, повідомила, що гроші їй передадуть після посвідчення договору, але цього не було виконано. Потім ще протягом двох років сестра її запевняла, що гроші будуть їй виплачені. Проте, після смерті сестри, яка сталася 24 листопада 2015 року, відповідачка повідомила, що грошей у неї немає, розірвати договір купівлі-продажу спірної квартири вона відмовляється.

Посилаючись на викладене, просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу недійсним в частині продажу ? частки вказаної квартири ОСОБА_2; повернути сторони у попередній стан; визнавши за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 ідеальні частки по ? в спільній сумісній власності у даній квартирі.

Відповідачка та її представник позов не визнали, вказували, що зазначена у спірному договорі вартість квартири є дійсною і ці кошти були сплачені позивачці. До підписання сторонами договору купівлі-продажу у нотаріуса усі сторони були ознайомлені зі змістом договору та особистим підписом підтвердили своє волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу за вказаними в ньому умовами. До смерті ОСОБА_7 жодних претензій продавці їй не пред'являли. Вже після смерті її бабусі, позивач почала звертатися до неї з вимогою про доплату 20000 доларів США вартості за її частку проданої квартири посилаючись на те, що ціни на нерухомість значно зросли.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано частково недійсним договір дарування купівлі-продажу від 31 січня 2014 року квартири АДРЕСА_2, в частині продажу ОСОБА_2 ? частки вказаної квартири. Застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку даної квартири. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 871 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору дарування від 28 червня 1997 року рідним сестрам ОСОБА_2 і ОСОБА_7 на праві спільній сумісній власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 31,0 кв.м. (а.с. 8).

31 січня 2014 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 як продавцями та онукою останньої - ОСОБА_5 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою Н.В., реєстровий № 200 (а.с. 9-10).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав, що спірний договір купівлі-продажу є недійсним в частині продажу позивачкою 1/2 частки спірної квартирі на підставі ст. 230 ЦК України, оскільки на момент його укладання розрахунку між сторонами здійснено не було, а відсутність у відповідачки на момент укладення договору купівлі-продажу грошових коштів, свідчить про наявність умислу в її діях щодо введення в оману позивачки.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначено у п. 3 оспорюваного договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 80100 грн., які отримані продавцями до підписання цього договору. Цю суму сторони вважають справедливою, її розмір не пов'язаний із збігом якихось важких обставин і сторін повністю задовольняє. Сторони своїми підписами під цим договором підтверджують факт повного розрахунку

Згідно п. 5 цього договору відповідно до звіту, виданого приватним підприємством «Єксперно-діловий центр Лідер», оціночна вартість відчужуваного майна станом на 31.10.2013р. становить 80100грн.

За змістом п. 17 договору купівлі-продажу квартири правові наслідки укриття дійсної продажної ціни нотаріусом роз'яснені та сторонам договору відомі і зрозумілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За змістом ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

На підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу був укладений під впливом обману з боку відповідачки, позивачка посилається на те, що на момент укладення спірного договору грошового розрахунку між сторонами здійснено не було.

При цьому, як зазначено в абзаці 4 п. 7 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ, судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Як пояснила ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, що обговорюючи зі своєї сестрою та відповідачкою умови договору купівлю-продажу квартири, вони домовились, що за її частку їй буде сплачено 80100 грн., як і зазначено у спірному договорі, (що на час укладання договору було еквівалентно близько 10 000 доларам США), але ці кошти їй дотепер не сплачені.

Проте, неналежне виконання покупцем грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним внаслідок обману, оскільки це може бути підставою для пред'явлення продавцем вимог до покупця щодо оплати придбаного майна або продавець має право відмовитись від договору купівлі-продажу шляхом пред'явлення вимог про розірвання договору.

Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_2 в обґрунтування своїх позовних вимог, не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним внаслідок обману, то і не можна вважати, що позивачкою доведено умисне введення її відповідачкою в оману під час укладання договору, хоча наявність підстав для визнання правочину недійсним згідно зі ст. 230 ЦК України повинен довести саме позивач.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволенню позову немає.

Згідно приписів ч. 1 ст. 57, ч. 2 ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Між тим, з огляду на предмет та підстави заявленого ОСОБА_2 позову, факт виконання відповідачкою її обов'язку як покупця спірної квартири розрахуватися з продавцями за придбане майно, не має значення для вирішення даної справи; а тому ці обставини не стосуються предмета доказування.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки судом наданих позивачкою доказів, зокрема, аудіозапису, не можуть бути прийняті до уваги.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2 у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5 з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 підлягає стягненню відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1212грн. 64коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ємельянова Наталія Валеріївна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1212грн. 64коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді І.В. Лівінський

Н.О. Шаманська