АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/3054/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/750/К/17 ОСОБА_1
Категорія 19 (I) Доповідач Барильська А.П.
УХВАЛА

Іменем України

05 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Зубакової В.П., Бондар Я.М.,

секретар: Борщ А.А.,

за участі: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення збитків, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» ( надалі - ТОВ «ЛК «Ваш Авто») про визнання недійсним договору фінансового лізингу, стягнення збитків, моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 11.05.2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу № 004430 (далі Договір), предметом якого є придбання транспортного засобу Daewoo Matis вартістю 6466,67 дол. США, що еквівалентно 164900,00 грн. Згідно умов п. п. 4.1, 1.7 Договору позивач, задля отримання вказаного транспортного засобу, перерахував відповідачу авансовий платіж в сумі 30 000 грн., сплативши банківську комісію 300 грн. Позивач вважає, що договір є несправедливим, оскільки п.1.4 договору не передбачає будь-яку відповідальність лізингодавця в частині якості, комплектності, справності; в договорі передбачені умови щодо не повернення коштів, сплачених за договором, у разі відмови укласти чи виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням договору; в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачу цієї речі належної якості, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків.

Крім того, укладаючи договір, відповідач не мав ліцензії для здійснення фінансових послуг, та договір не посвідчений нотаріально. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, яка згоди на укладення договору не надавала. У звязку з чим, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізінгу, стягнути з відповідача на його користь збитки у подвійному розмірі в сумі 60600,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та судові витрати

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року Позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 сплачені кошти за договором № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року в розмірі 30 000 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1102,40 грн.

В інших вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність рішення суду вимогам законності та обґрунтованості, порушення судом норм матеріального права.

Так, суд прийшов до хибного висновку про те, що п. 1.4. Договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, суперечить положенням ст. 808 ЦК України, та не врахував, що відомості про продавця не визнаються істотними умовами та на момент укладення цього Договору сторони не визначилися з особою продавця. При цьому, ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» здійснює діяльність із надання послуг фінансового лізингу та вказані вище обовязки мають бути покладені на продавця при придбанні предмета лізингу у власність, що узгоджується із нормами ст.ст. 673, 678, 677, 875 ЦК України.

На думку відповідача, висновок суду щодо наявності несправедливих та жорстких умов Договору по відношенню до позивача є невірним, адже у цьому Договорі визначено обовязки лізингоодержувача та його відповідальність виключно у тому обсязі, який визначений Законом (нормами ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг»), і жодних додаткових обовязків на нього не покладено.

Вважає, що включення до Договору зобовязання лізингоодержувача сплатити комісію за здійснення необхідних дій за передачу предмета лізингу не заборонено нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», а тому такі дії є правомірними.

Також, зазначає, що судом не вказано жодного обґрунтованого доводу дійсної несправедливості положень Договору, натомість суд обмежився узагальненим посиланням на норми без жодного розкриття їх змісту.

На думку відповідача, суд невірно застосував норми матеріального права та не взяв до уваги, що правовідносини сторін врегульовано спеціальним Законом та на них не поширюються норми щодо змішаних договорів.

Також, відповідач стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що договір фінансового лізингу повинен був посвідчуватись нотаріально, оскільки у цьому випадку суд повинен був керуватись не загальними нормами ЦК України (ст. 799), а спеціальною нормою Закону України «Про фінансовий лізинг», а саме ч. 1 ст. 6, де зазначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 11.05.2016 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» та позивачем укладено договір фінансового лізингу № 004430, предметом якого, відповідно до п.1.1 Договору, є придбання у власність лізингодавцем предмету лізингу - автомобілю марки Daewoo Matis вартістю 6466,67 дол. США, що еквівалентно 164900,00 грн..

11.05.2016 року позивач ОСОБА_2 на виконання умов договору фінансового лізингу, згідно квитанції від 11.05.2016 року, сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж в сумі 30000 грн.. (а. с. 21).

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що умови договору є несправедливими, у відповідача відсутня ліцензія на право здійснення такого виду послуг, договір лізингу, у порушення вимог ст. 799 ЦК України, нотаріально не посвідчений, його дружина не давала згоду на укладання зазначеного договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з невідповідності укладеного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та наявності підстав для визнання його недійсним за положеннями ст.ст. 18, 19 цього Закону та застосування наслідків недійсності правочину.

Колегія суддів погоджується з данним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

З аналізу вищезазначеної норми закону вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року при розгляді справи №6-2766цс15, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що аналіз змісту п. 3.4 статті 3 спірного договору фінансового лізингу від 11 травня 2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави дійти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, а відповідач не підтвердив суду наявність у нього дозволу (ліцензі) на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність цього договору та зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в сумі 30000 грн., сплачені позивачем на виконання договору.

Крім того, як вбачається зі змісту Договору, сторони не погодили конкретного постачальника (продавця) транспортного засобу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то договір щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують і не містять підстав для її задоволення.

Так, доводи апеляційної скарги про необов'язковість нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки частиною другою ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, про що і зазначено в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2766цсс15, і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд не врахував, що договір містить усі істотні умови оспорюваної угоди, які відповідають вимогам законодавства, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання її недійсною й застосування наслідків недійсності, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки укладений сторонами договір фінансового лізингу не містить всіх істотних умов, а саме - предмета договору (лізингу), визначеного індивідуальними ознаками, та кінцевої ціни договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що зазначення відомостей про продавця у договорі лізінгу є недоречним, оскільки відповідальність щодо предмету лізінгу несе Продавець.Такі відомості при укладанні договору невідомі. Відомості про продавця предмету лізінгу містіться у Договорі поставки та рахунку фактурі, що є підтвердженням виконання договору відповідачем, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що це суперечить положенням статті 808 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду щодо здійснення відповідачем діяльності без відповідної ліцензії не відповідає вимогам Закону та є помилковим, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313- 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізінгова компанія «Ваш Авто» - відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: :

Судді: