Ухвала іменем україни 05 липня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування батька з дитиною, стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

23 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня

2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4; визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно, з дати подачі позову до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що шлюбні відносини між ним та ОСОБА_4 фактично припинені з 2014 року, вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Зазначав, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки, має стабільний заробіток, який вище ніж у ОСОБА_6, яка в свою чергу халатно ставиться до виконання материнських обов'язків.

ОСОБА_4 визнала позов в частині розірвання шлюбу та, не погоджуючись із позовом в іншій частині, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спілкування батька з дитиною, стягнення аліментів, в якому просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю; встановити наступний порядок спілкування батька з дитиною: середа - з 18:00 год. до 20:45 год. та субота - з 10:00 год. до 17:00 год. в місцях дозвілля, проживання дитини, проживання батька; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн щомісячно, з дати подачі зустрічного позову до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що нею створені всі умови для проживання малолітньої дитини разом із нею, вона проживає в орендованій квартирі, яка відповідає санітарно-технічним вимогам та придатна для проживання дитини, офіційно працює, має стабільний дохід, не виживає алкоголь чи наркотичні засоби. При цьому ОСОБА_3 проживає у трейлері, де належних умов для проживання та гармонійного розвитку малолітньої дитини не може бути створено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

30 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1925.

Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'юОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні інших частин позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зазначено, що рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визначення місця проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ухвалити в цій частині нове рішення про визначення місця проживання дитини разом із батьком ОСОБА_3

В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з матір'ю, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відсутні докази, які б свідчили про існування виняткових обставин, за наявності яких малолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід розлучити з його матір'ю.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 серпня 2011 року

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1925. Від шлюбу у сторін народився син -

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та рішення в цій частині не оскаржувалось сторонами.

Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 21,

ОСОБА_5 відвідує дошкільний навчальний заклад № 21 з 16 квітня 2013 року.

ОСОБА_3 уклав договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 уклала договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, які територіально знаходяться у Дарницькому районі

м. Києва.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово зверталися до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо конфліктних ситуацій, які виникали у родині.

ОСОБА_4 притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП України, згідно постанов Дарницького районного суду м. Києва від

10 жовтня 2013 року та від 05 червня 2014 року.

ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173-2, 191 КУпАП України, згідно постанов Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року, 29 травня 2014 року та 23 червня 2014 року.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у

м. Києві державної адміністрації № 7927/41/3/103 від 31 серпня 2015 року про визначення місця проживання дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини - малолітнього сина ОСОБА_3, разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку спеціаліста - кандидата психологічних наук ОСОБА_8, ОСОБА_4 цілком здатна до соціальної перцепції, адаптації та самостійного виховання своєї дитини, психологічний профіль спрямований із неконфліктних психологічних рис.

Відповідно до положень ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За ч. ч. 1, 2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а саме те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому судами не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання ОСОБА_5 разом з матір'ю ОСОБА_4, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визначення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю

ОСОБА_4 та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 у касаційній скарзі, були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій та при їх дослідженні і встановленні судами було дотримано норми матеріального та процесуального права.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи в частині визначення місця проживання дитини були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня

2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в частині визначення місця проживання дитини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Л.М.Мазур

О.В. Попович