АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 752/6960/15-ц Головуючий у 1-й інстанції - Фролов М.О.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/7276/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу БондарІ.М., Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Посилається на те, що на виконанні ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 44132767 з виконання виконавчого напису № 772 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з неї боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. ОСОБА_1 зазначає, що виконання виконавчого напису стосовно заборгованості яка не є безспірною, оскільки вже оспорювалась в суді, а також вчиненого після закінчення строку для вчинення виконавчого напису, порушує права боржника, що є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 772 виданий 03.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-400/262/2007 від 22.08.2007 року, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 22.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» як іпотекодержателем та позивачем як іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки № PCL-400/262/2007 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. в забезпечення зобов'язань позивача за Кредитним договором № ML-400/262/2007 та 21.05.2009 року укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки № PCL-400/262/2007.

Згідно п. 3.1, 3.2. Договіру іпотеки предметом іпотеки визначено квартиру АДРЕСА_1.

Згідно наданого розрахунку заборгованість позивача за Кредитним договором складає 229228,77 доларів США, а саме: 209975,01 доларів США залишку заборгованості за кредитом, 19253,76 доларів США заборгованості по відсоткам.

ОСОБА_1 у позові вказала, що останнє погашення кредиту відбулося 23.10.2009 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Тобто, чинне законодавство визначає обов'язок іпотекодержателя надіслати іпотекодавцю (боржнику) письмову вимогу про усунення порушення та не визначає початок відліку тридцятиденного строку на виконання такої вимоги із моменту її отримання іпотекодавцем (боржником).

Судом встановлено, що 16.05.2013 року відповідачем було направлено позивачу згідно опису вкладення в цінний лист Вимогу про погашення заборгованості (вих. № n2200 16/05/2013 року), щодо дострокового виконання позивачем боргових зобов'язань за Кредитним договором, шляхом сплати відповідачу 209975,01 доларів США залишку заборгованості за кредитом, 19253,76 доларів США заборгованості по відсоткам (а.с.44).

При цьому вищезазначеною вимогою відповідач проінформував позивача про можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо примусового стягнення боргу після спливу тридцяти днів після направлення вказаної вимоги.

В матеріалах справи відсутні та позивачем не надано докази погашення нею заборгованості за Кредитним договором чи заперечення відповідачу проти визначеної ним суми заборгованості, обов'язку її погашення.

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» 02.09.1993 року за № 3425-XII, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за № 1172, визначено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно письмових пояснень Приватного нотаріусу Бондар І.М., їй було надано вищезазначені документи для вчинення виконавчого напису.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України, що спростовує твердження позивача щодо порушення нотаріусом вимог законодавства.

Щодо доводів позивача про наявність рішення Центрального районного суду міста Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором, суд зазначив наступне.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження виконавчий напис було вчинено 03.03.2014 року. З копії заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, вбачається, що вононабуло законної сили 26.07.2013 року.

Суд першої інстанції вірно керувався роз'ясненнями викладеними в листі Верховного суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» вказано, що суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Аналогічна позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13.

Таким чином, суд дійшов висновку, про недоведеність позивачем тієї обставини, що на момент вчинення виконавчого напису існував спір між сторонами у суді.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стосовно доводів позивача щодо строку давності для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, суд зазначив наступне.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 22.08.2027 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевказане та умови Кредитного договору відповідач як кредитор наділений правом пред'явити позивачу вимогу про виконання порушеного зобов'язання достроково у будь-який період часу до 22.08.2027 року, а також протягом трьох років після настання зазначеного терміну і закінчення строку дії договору.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки за оскаржуваним виконавчим написом відбулося у зв'язку з невиконанням позивачем як іпотекодавцем обов'язку за Договором іпотеки щодо погашення наявної заборгованості за Кредитним договором на письмову вимогу відповідача, яка датується 16.05.2013 року, а отже виконавчий напис вчинено без пропуску строку, визначеного законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторонипосилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором колегія суддів оцінює критично.

Судом встановлено, що виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_1, стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вчинено 03.03.2014 року (а.с.7).

Пунктом 10 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз'яснено, що виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам.

Як пояснила в письмових поясненнях наданих суду першої інстанції Приватний нотаріус Бондар І.М., їй було надано вищезазначені документи для вчинення виконавчого напису, а тому виконавчий напис вчинено нею з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України про вчинення виконавчого напису.

Твердження позивача про наявність між сторонами спору під час вчинення виконавчого напису з посиланням на зачне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором, яке набрало законної сили 26.07.2013 року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки листом Верховного суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» роз'яснено, що суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Натомість доказів належного виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року, а також звернення до ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» із запереченнями щодо розміру кредитної заборгованості після отримання вимоги про погашення заборгованості відповідно до приписів статей 58-59 ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до правової позиції ВСУ від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 «Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості.

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.»

Судом встановлено, що заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договоромнабрало законної сили 26.07.2013 року.

Виконавчий напис було вчинено 03.03.2014 року.

Судом вірно встановлено, що на час вчинення виконавчого напису рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором набрало чинності, спорів у суді щодо розміру заборгованості на час вчинення виконавчого напису не існувало, грошове зобов'язання боржником виконано не було, тобто у кредитора було наявне право на стягнення грошових сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді