Справа № 362/15/17 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/3201/17 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 06.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Волошині В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, треті особи: Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право приватної власності на землю ,-

встановила:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на таке.

Позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя її чоловіка, 26 червня 1998 року рішенням Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області від 26 червня 1998 року ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,062 га, на території Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в садовому товаристві «Джерело».

На підставі цього рішення, було виготовлено державний акт про право власності на вказану земельну ділянку, проте за життя оригінал державного акту її чоловік так і не отримав.

Позивач вказує, що вона на даний час позбавлена права на реалізацію своїх прав на вказану земельну ділянку.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати недійсним рішення виконавчого комітету Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області від 26 червня 1998 року за № 54, скасувати державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 21 листопада 1998 року та його державну реєстрацію.

Позивач змінювала позовні вимоги, просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на ? частину зазначеної земельної ділянки, однак матеріали справи не містять даних про те, що суд першої інстанції прийняв до розгляду змінені позовні вимоги.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області від 26 червня 1998 року за № 54, скасовано державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 21 листопада 1998 року та його державну реєстрацію.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, третя особа ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_4, яка прийняла спадщину після його смерті як спадкоємиця першої черги за законом, тому скасування правовстановлюючих документів на спадкове майно порушує її права як спадкоємиці.

Про ці обставини ОСОБА_2 повідомила суд першої інстанції, проте суд розглянув справу до неналежного відповідача - сільської ради, і задовольнив позовні вимоги лише з підстав визнання позову неналежним відповідачем, не навівши у судовому рішенні будь-які підстави для скасування державного акту і визнання недійсним рішення сільради.

Позивач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю ОСОБА_5 ( а.с.22) не з»явились, будучи належним чином повідомлені про слухання справи в силу вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України, про що свідчить зворотне поштове повідомлення на ім»я ОСОБА_5 ( а.с. 169).

Згідно з частиною другою статті 305 ЦПК неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Оскільки позивач ОСОБА_3 та її представник за довіреністю ОСОБА_5 не повідомили про причини неявки , в силу ч.2 ст. 77 ЦПК України колегія суддів вважає, що вони не з»явились у судове засідання без поважних причин і вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відповідно до правил ст. 303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що визнання Малосолтанівською сільрадою позовних вимог є безумовною підставою для їх задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки він суперечить вимогам закону та матеріалам справи.

Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Із копії спадкової справи № 756/2013 другої Київської нотаріальної контори до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що позивач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 є спадкоємицями першої черги за законом після померлого ОСОБА_4, прийняли спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори та отримала кожна свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна квартири та грошових коштів.

Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 17 жовтня 2014 року від 26 квітня 2016 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,062 га, на території Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в садовому товаристві «Джерело» та садовий будинок за цією ж адресою за відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 32-69).

Із зазначених матеріалів видно, що існує спір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про права на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,062 га, на території Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в садовому товаристві «Джерело», отже, саме ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі як спадкоємиця, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст. 33 ЦПК. У разі якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за результатами розгляду суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим суд, задовольняючи позов, пред»явлений до відповідача до Малосолтанівської сільради, а не до ОСОБА_2, на ці обставини уваги не звернув, не залучив ОСОБА_2 до участі у справі як співвідповдіача і не враховував, що територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може бути відповідачем лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від прийняття спадщини.

Приймаючи визнання позову Малосолтанівською сільрадою як підставу для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 174 ЦПК України не врахував, що визнання неналежним відповідачем позову суперечить закону та порушує право ОСОБА_2 на спадкування, і помилково не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

За таких обставин, порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно дот вимог ч.1,3 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову в позові з таких міркувань.

Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 21 листопада 1998 року, виготовленого на ім»я ОСОБА_4 на підставі рішення Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 54 від 26 червня 1998 року ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,062 га для ведення садівництва на території Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області в садовому товаристві «Джерело». Акт зареєстровано у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 747( а.с.13).

Заявляючи вимогу про скасування вказаного державного акту і визнання недійсним рішення сільради позивач не зазначила обставин, які би свідчили про незаконність вказаних документів, лише вказала, що ОСОБА_4 за життя не отримав оригіналу вказаного державного акту, а передача земельної ділянки у власність ОСОБА_4 порушує її права як члена садового товариства на приватизацію земельної ділянки.

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відповідного рішення Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 54 від 26 червня 1998 року, на підставі якого виготовлено оспорюваний позивачем державний акт на ім.»я ОСОБА_4, матеріали справи не містять.

Даних про те, чи отримував за життя ОСОБА_4 даний державний акт, матеріали справи не містять, відсутність у спадкоємців оригіналу державного акту не позбавляє можливості отримати його дублікат.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Згідно з положеннями ст. 35 ЗК України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Із довідок садового товариства «Джерело» вбачається, що ОСОБА_4 приватизував спірну земельну ділянку як член вказаного садового товариства, виготовленню державного акту ат його державній реєстарції передувало виготовлення технічна документація, акту про встановлення на місцевості та погодження меж земельної ділянки ( а.с. 13-21).

Посилання позивача про те, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_4 у 1998 році порушує її права як члена садового товариства на приватизацію земельної ділянки є безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать, що станом на 1998 рік ОСОБА_4, а не позивач ОСОБА_3, був членом садового товариства «Джерело».

Згідно з вимогами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторонам зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивач не зазначив будь-яких обставин, які б свідчили про незаконність рішення Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області № 54 від 26 червня 1998 року та виданого на його підставі державного акту про право власності на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_4, колегія суддів не вбачає, яким чином вказані документи порушили права позивача, тому не знаходить законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, третя особа Управління Держгеокадастру у Васильківському районі Київської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право приватної власності на землю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 704 гривні 00 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Головуючий

Судді :