УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2017 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі:

головуючого судді Кузнецова Д. В при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про визнання дій начальника і старшого державного виконавця Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 із даною скаргою, в обґрунтування якої вказав, що стягувачем ОСОБА_2 було подано до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва заяву про відкриття виконавчого провадження відповідно до виконавчого листа від 02.11.2016р., виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя, яким з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Нова» стягнуто на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3 80000 грн. Повідомленням старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_4 територіального управління у м. Києві ОСОБА_5 від 18.11.2016р. вказаний вище виконавчий лист було повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із тим, що стягувачем не надано підтвердження про сплату авансового внеску, а стягувач не відноситься до категорії стягувачів які звільняються від авансового внеску. Не погодившись за даним повідомленням державного виконавця стягувач подала на нього скаргу на імя начальника ВДВС в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 від 12.01.2017р. дії старшого виконавця ОСОБА_5 при виконанні виконавчого провадження № 52922594 визнані такими, що вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з даної постанови, підставою для відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 стало те, що з тексту виконавчого документу неможливо визначити, які саме обставини передували стягненню на відшкодування моральної шкоди, а в пакеті документів, які надійшли до Відділу стягувачем не надано будь-яких додаткових матеріалів для повного та правильного прийняття рішення. Проте заявник вважає вказану постанову незаконною, оскільки державний виконавець не з'ясував, про яке саме відшкодування йдеться. В той час, як вбачається з рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12.05.2016р. № 264/4874/15-ц (зміст якого можна подивитися в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вказаним номером), на підставі якого було видано виконавчий лист, в ньому йдеться про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина ОСОБА_2 Також стверджує, що начальнику ВДВС були надані матеріали та докази, з яких слідує, що стягувач був звільнений від сплати авансового внеску. На підставі викладеного просив постанову начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_6 від 12.01.2017р. та повідомлення старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби» міста Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 від 18.11.2016р. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визнати неправомірними та зобовязати державного виконавця прийняти до виконання виконавчий лист № 264/4874/15, виданий 02.11.2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення 80000 грн. з боржника ТОВ «Укр-Нова» та відкрити виконавче провадження за даним виконавчим листом.

Представник заявника ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_2 у судове засіданні не зявились, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їхньою відсутністю.

Представник Дніпровського ВДВС м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути скаргу без його присутності, а також письмові заперечення на скаргу, в яких зазначив, що 17.11.2016 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист №264/4874/15, виданий 02.11.2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя про стягнення боргу у розмірі 80000,00 грн., з ТОВ «Укр-Нова» на користь ОСОБА_3 В пакеті документів стягувачем не було надано квитанцію про сплату авансового внеску, а також не надано підтверджуючих документів про те, що стягувач відносяться до категорії осіб, які звільнені від сплати авансового внеску згідно Закону України «Про виконавче провадження». Згідно виконавчого документа судом вирішено «Стягнути з ТОВ «Укр-Нова» на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_3, грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями зокрема про, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. З тексту виконавчого документ неможливо визначити, які саме обставини передували стягненню на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - «Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом». В пакеті документів, які надійшли до Відділу стягувачем не надано будь-яких додаткових матеріалів для повного та правильного прийняття рішення державним виконавцем. Як наслідок 18.11.2016 року державним виконавцем, керуючись п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, копія якого разом з оригіналом виконавчого документа направлено на адресу стягувача. 23.03.2017 року стягувач повторно подав заяву про відкриття виконавчих проваджень по вище зазначених виконавчих документах. 24.03.2017 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, копії яких направлено боржнику до виконання, стягувачам до відома. Просив відмовити в задоволені скарги в повному обсязі, оскільки виконавчі документи прийняті до виконання та предмету оскарження немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, закріплює їхні права та обовязки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що відповідно до дублікату виконавчого листа № 264/4874/15-ц виданого Іллічівським районним судом м.Маріуполя, з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Нова» на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 стягнуто 80000 грн. і на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 80000 грн.

В листопаді 2016 року ОСОБА_2 було направлено до Дніпровського районного ВДВС міста Києва вищевказаний виконавчий лист для організації примусового виконання.

Проте 18 листопада 2016 року стягувачу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м.Києві ОСОБА_5 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання по виконавчому листу № 264/4874/15, виданого 02.11.2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя про стягнення боргу 80000 грн. з ТОВ «Укр-Нова», оскільки стягувачем не надано підтвердження про сплату авансового внеску, згідно ЗУ «Про виконавче провадження» - стягувач не відноситься до категорії стягувачів, які звільняються від авансового внеску.

02 січня 2017 року на адресу начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва від стягувача ОСОБА_2 була надіслана скарга в порядку ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» з приводу повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та його скасування.

Проте, постановою начальника відділу ВДВС м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12.01.2017 року дії старшого державного виконавця Урбана Д.Д. при виконанні виконавчого провадження № 52922594 визнані такими, що вчинені у відповідності з вимогами ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки із тексту виконавчого документу неможливо визначити, які саме обставини передували стягненню на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями зокрема про, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи.

Суд погоджується із доводами державного виконавця, проте, що з тексту предявленого до виконання виконавчого листа № 264/4874/15 від 02.11.2016 року не можливо чітко визначитися, внаслідок яких обставин стягуються грошові кошти в розмірі 80000 грн. на користь ОСОБА_2, що б давало можливість звільнити її від сплати авансового внеску та відкрити виконавче провадження.

Крім того, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, що не виключає можливість зазначення стягувачем у заяві законних підстав для звільнення від сплати авансового внеску або копії рішення суду, з якого можливо було б державному виконавцю додатково ідентифікувати зміст судового рішення та відповідно підставу для видачі виконавчого документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом».

Згідно із п.8 ч.4 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо: стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обовязковим.

Крім того, суд враховує, що 23.03.2017 року стягувачем повторно подано заяву про відкриття виконавчого провадження по вказаному виконавчому документу разом із копією рішення суду та постановою державного виконавця № ВП № 53641122 від 24.03.2017 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 264/4874/15, виданим 02.11.2017 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя, про стягнення 80000 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Нова» на користь ОСОБА_2, що свідчить про усунення спірних питань та відновлення прав заявника в позасудовому порядку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що у даному випадку та за існуючих доказах дії старшого державного виконавця та начальника Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби» міста Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві під час повернення виконавчого документу стягувачу і розгляду скарги на дії державного виконавця відповідали вимогам закону, а оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу та постанова від 12.01.2017 року є обґрунтованою та правомірною, у звязку із цим скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, про визнання дій начальника Дніпропетровського відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_7