Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Євтушенко О.І., Кузнєцова В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору із застосуванням наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, на обгрунтування якого зазначав, що 20 вересня 2005 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №ROMWGK00000017, відповідно до п. 1.1 якого банком надано йому готівку в розмірі 19 800 доларів США із строком повернення 18 вересня 2025 року для придбання житла у сумі 16 тис. доларів США та на сплату страхових платежів у сумі 3 800 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33 % за місяць на суму залишку заборгованості на кредитом і комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 даного договору. Період сплати зазначено з 20 до 27 числа кожного місяця.

26 січня 2012 року його дружиною ОСОБА_5 без його відома було підписано додаткову угоду до кредитного договору від 20 вересня 2005 року № ROMWGK00000017, про яку він дізнався восени 2015 року, оскільки перебував за межами України.

У процесі розгляду справи ОСОБА_4 було зменшено розмір позовних вимог. Остаточно ОСОБА_4 просив з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, визнати недійсною додаткову угоду від 26січня 2012 року до кредитного договору від 20вересня 2005 року № ROMWGK00000017, укладену між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням до спірних правовідносин наслідків недійсності даного правочину - зарахування в рахунок тіла кредиту надмірно сплачені ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6 851,92 доларів США за період з 26 січня 2012 року до 27серпня 2015 року.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду від 26 січня 2012 року № 1 до кредитного договору від 20 вересня 2005 року № ROMWGK00000017, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», без застосування наслідків недійсності правочину.

У решті позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить зазначені судові рішення в частині задоволення позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

У іншій частині ухвалені в справі рішення не оскаржуються та відповідно в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, керуючись положеннями ст. ст. 215, 216, 626-628 ЦК України, визнаючи недійсною додаткову угоду від 26 січня 2012 року № 1 до кредитного договору від 20 вересня 2005 року № ROMWGK00000017, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», без застосування наслідків недійсності правочину, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність додаткової угоди, укладеної від імені ОСОБА_4 без його згоди.

Зазначене підтверджується висновком експерта від 03 березня 2016 року № 1.1-48/16, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_4, розміщений на лицевій стороні другого аркушу додаткової угоди від 26 січня 2012 року № 1 до кредитного договору від 20 вересня 2005 року № ROMWGK00000017 у графі «Підпис» навпроти прізвища ОСОБА_4 виконаний не ним, а іншою особою.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені судами рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 01 лютого 2017 року в частині визнання недійсною додаткової угоди від 26 січня 2012 року № 1 до кредитного договору від 20 вересня 2005 року № ROMWGK00000017, укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», без застосування наслідків недійсності правочину залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.І.Євтушенко

В.О.Кузнєцов