Ухвала

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

за участю: прокурора - Шамрай О.В.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Рахівського району в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року прокурор Рахівського району в інтересах держави в особі Рахівської районної державної адміністрації (далі - Рахівська РДА) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що розпорядженням голови Рахівської РДА - ОСОБА_3 від 13 серпня 2012 року № 51/05 звільнено ОСОБА_6 з посади спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату райдержадміністрації за п. 3 ст. 40 КЗпП України(за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від

24 жовтня 2014 року по справі № 2а-0770/2866/12, задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до Рахівської РДА, яким визнано протиправним та скасовано розпорядженням голови Рахівської РДА - ОСОБА_3 від

13 серпня 2012 року № 51/05 про звільнення ОСОБА_6 з посади спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату райдержадміністрації та поновлено ОСОБА_6 на посаді спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату райдержадміністації з 14 серпня 2012 року та стягнуто з Рахівської РДА Закарпатської області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2012 року по

24 жовтня 2014 року в розмірі 43 218 грн 92 коп., виходячи з розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 641 грн 43 коп.

20 листопада 2014 року т.в.о. голови Рахівської РДА видано розпорядження № 173/04-р «Про скасування розпорядження голови райдержадміністрації від 13 серпня 2012 року № 51/05 «Про звільнення

ОСОБА_6» та поновлено ОСОБА_6 на посаді спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату райдержадміністації з 14 серпня

2012 року та виплачено ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2012 року по 24 жовтня 2014 року в розмірі 43 218 грн

92 коп.

Позивач вказував, що відповідач, як посадова особа на підставі

п. 8 ст. 134та ст. 237 КЗпП України несе повну відповідальність за шкоду, заподіяною оплатою працівникові часу вимушеного прогулу при незаконному звільненні з роботи, оскільки ОСОБА_3, перебуваючи на посаді голови Рахівської РДА, звільнив ОСОБА_6

Крім того, зазначав, що 20 квітня 2010 року ОСОБА_3 призначено головою Рахівської РДА, а 19 березня 2014 року останнього звільнено з посади. Водночас, звільнення ОСОБА_3 з роботи не звільняє його від матеріальної відповідальності перед позивачем за результати трудової діяльності в період перебування на посаді голови Рахівської РДА, а тому у зв'язку із виплатою Рахівською РДА незаконно звільненій ОСОБА_6 коштів, у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення вказаної суми з відповідача.

Ураховуючи наведене, прокурор Рахівського району в інтересах держави в особі Рахівської РДА на підставі положень п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Рахівської РДА Закарпатської області грошові кошти в розмірі 43 218 грн 92 коп. майнової шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_6

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від

20 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня

2016 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від

20 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Рахівської РДА Закарпатської області грошові кошти в розмірі 43 218 грн 92 коп. майнової шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_6 з посади спеціаліста І категорії відділу звʼязків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату Рахівської райдержадміністрації. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від

24 травня 2016 року та залишити в силі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи в суді про скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу відповідач ОСОБА_3 вже не перебував в трудових відносинах з позивачем Рахівською РДА та до участі у справі не залучався, а тому суд вважав, що в даному випадку відсутні підстави для проведення з

ОСОБА_3 зазначених стягнень на підставі п. 8 ст. 134, ст. 237 КЗпП України. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що оскільки Рахівська РДА є виконавчим органом державної влади, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 1191 ЦК України у них відсутнє право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, оскільки відшкодовані виплати повʼязані з трудовими відносинами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 20 квітня 2010 року по 19 березня 2014 року відповідач ОСОБА_3 працював на посаді голови Рахівської РДА Закарпатської області.

За час перебування ОСОБА_3 на посаді голови Рахівської РДА, останнім 13 серпня 2012 року було звільнено з посади спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату Рахівської райдержадміністації ОСОБА_6 за п. 3 ст. 40 КЗпП України, (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором).

Згідно розпорядження голови Рахівської РДА від 13 серпня 2012 року № 51/05, підставою для звільнення працівниці ОСОБА_6 із займаної нею посади стало: розпорядження голови Рахівської РДА від 11 квітня 2012 року № 36/07 «Про оголошення догани ОСОБА_6»; розпорядження голови Рахівської РДА від 20 червня 2012 року № 53/07 «Про оголошення догани ОСОБА_6»; доповідна записка керівнику апарату та пояснювальна записка ОСОБА_6 на ім'я керівника апарату райдержадміністрації; лист-погодження профспілкового комітету про звільнення ОСОБА_6 від 10 серпня 2012 року № 3.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від

24 жовтня 2014 року визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Рахівської РДА - ОСОБА_3 від 13 серпня 2012 року № 51/05 про звільнення ОСОБА_6 з посади спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату Рахівської райдержадміністації. Поновлено ОСОБА_6 на посаді спеціаліста І категорії відділу зв'язків з громадськими організаціями, засобами масової інформації та з питань внутрішньої політики апарату Рахівської райдержадміністації з 14 серпня 2012 року та стягнуто з Рахівської РДА Закарпатської області на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2012 року по 24 жовтня 2014 року в розмірі 43 218 грн 92 коп., виходячи з розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 1 641 грн 43 коп.

Згідно меморіальних ордерів № 13 від 09 грудня 2014 року, № 14 від

21 грудня 2014 року, № 1 від 19 січня 2015 року Рахівською РДА виплачено у повному обсязі ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з

14 серпня 2012 року по 24 жовтня 2014 року в розмірі 43 218 грн 92 коп.

За змістом п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно розʼяснень викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної станції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов обґрунтованого висновку про те, що судовими рішеннями встановлено незаконність звільнення з роботи ОСОБА_6, на підставі розпоряджень які видав відповідач, перебуваючи на посаді голови Рахівської РДА, а тому саме з ОСОБА_3 підлягає стягненню виплаченої ОСОБА_6 суми матеріальної шкоди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, поданупредставником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 травня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова