АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/2196/16-ц Головуючий суддя І інстанції Дегтярчук М. О.
Провадження № 22-ц/790/4069/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року та на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Панютинська селищна рада Харківської області про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Панютинська селищна рада Харківської області про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням, усунення перешкод,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: м. Лозова, смт. Панютине Харківської області, вул. Молодіжна,16, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знаття його з реєстраційного обліку, та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона з 05 березня 2003 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який був зареєстрований в цьому будинку в березні 2003 року.

22.12.2015 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області шлюб між ними було розірвано, а з 10 лютого 2015 року ОСОБА_3 перестав користуватися даним будинком. Жодних перешкод у користуванні будинком ніхто йому не чинив, ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному будинку між ними не укладалося. Будь яких заяв до відповідних державних установ стосовно того, що ОСОБА_3 не проживатиме в будинку з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також не подавалося.

Вона особисто сплачує комунальні та інші платежі по утриманню житлового будинку. Добровільно знятися з реєстрації у вказаному будинку відповідач не бажає.

ОСОБА_3 позов не визнав та 03 серпня 2016 року подав зустрічну позовну заяву, в якій просив зобовязати ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, яке є його єдиним житлом, передати ключі від будинку, не створювати умови неможливості співмешкання та поновити його порушене право на користування спірним житлом, зобовязавши ОСОБА_4 вселити його у спірний будинок та визначити приміщення для проживання, розділити особовий рахунок.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який був розірвано за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 22.12.2015 року. На протязі шлюбних відносин він з колишньою дружиною та іншими членами сімї мешкали у спірному будинку, дбали про нього, здійснювали капітальні і поточні ремонти, поліпшували стан житла. Кошти на поліпшення житла та підвищення його вартості вкладав саме він, як і наймав спеціалістів і робітників. Крім цього, на його кошти та кошти його рідних вони побудували новий житловий будинок на території земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_4 та розташована по вул. Молодіжна,16.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Панютинська селищна рада Харківської області про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом зняття з реєстрації задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Лозова, смт. Панютине, Харківської області, вул. Молодіжна, будинок №16 та зняття його з реєстраційного обліку у вказаному житловому будинку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений при зверненні до суду з даним позовом, в розмірі 243 гривні 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Панютинська селищна рада Харківської області про поновлення порушеного права користування житловим приміщенням, усунення перешкод відмовлено.

Додатковим рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2017 року доповнено рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.05.2017 року із зазначенням в резолютивній частині рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору у розмірі 1410 гривень 00 копійок, стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору у розмірі 1653 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі та задовольнити його позовні вимоги за зустрічним позовом.

Також, не погоджуючись з додатковим рішенням суду, просить його скасувати в частині покладення на нього судових витрат, та постановити нове, яким витрати покласти на ОСОБА_4

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що він як колишній член сімї має право на користування житловим приміщенням за адресою: м. Лозова, смт. Панютине, Харківської області, вул. Молодіжна, будинок №16.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам систематичного порушення правил співжиття з боку ОСОБА_5, що робило неможливим проживати з нею в одному будинку, а саме ксерокопії протоколу ХА №0022623 від 13.02.2015 року, постанови Лозівського міськрайонного суду від 31 березня 2015 року, постанови слідчого у кримінальному провадженні №0000017.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що в спірному будинку залишились належні йому речі та спільне майно, яке придбано під час шлюбу. Крім того, ОСОБА_4 обманним шляхом заволоділа його комплектом ключів та дообладнала вхідні двері третім додатковим замком, чим вчинила йому перешкоди у користуванні спірним житловим будинком.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні.

Однак таким вимогам закону оскаржувані рішення не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи достовірно встановлено, що ОСОБА_3 понад шість місяців не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних на те причин, понад один рік не проживає як колишній член сімї.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 13.06.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 в реєстрі за № 3835, належить житловий будинок № 16, що знаходиться за адресою: сел. Панютине, Лозівського району, Харківської області, вул. Молодіжна (колишня Хрущова).

З 20 вересня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.12.2015 року. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сімї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2).

Тобто зазначена норма права містить такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сімї власника та проживати разом з ним.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сімї власника житлового будинку (квартири) належать: дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.

ОСОБА_3 є колишнім членом сімї власника, тому на нього розповсюджуються вимоги ст. 405 ЦК України.

Із копії домової книги та довідки з місця проживання вбачається, що за адресою: Харківська область, смт. Панютине, вул. Молодіжна, буд.16 зареєстровані: ОСОБА_4Ю, колишній чоловік ОСОБА_3, син ОСОБА_7, дочка ОСОБА_8, онука ОСОБА_9 .

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Шевченка, буд. 52 відповідно до договору дарування, посвідченого ОСОБА_6 приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу,Харківської області.

Із копій довідок від 15 грудня 2015 року, 05 лютого 2016 року, 14 вересня 2015 року, складених головою квартального комітету ОСОБА_10 та актів від 15.12.2015 року від 14.09.2015 року, 05.02.2016 року квартального комітету смт. Панютине вбачається, що ОСОБА_3 з 10.02.2015 року по теперішній час за адресою: Харківська область, м.Лозова, смт. Панютине,вул. Молодіжна № 16, не проживає ( а.с.19-26).

Судова колегія критично ставиться до обставин, зазначених у вищевказаних актах та довідок, оскільки вони не містять достовірних відомостей щодо причини відсутності самого ОСОБА_3, та наявність або відсутність його речей у спірному житловому будинку.

Крім того зазначення в цих актах та довідках дата відсутності відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку спростовується даними, що містяться в постанові від 20 липня 2017 року про закриття кримінального провадження, в якій зазначено, що допитана 09 квітня 2015 року в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що 05 лютого 2015 року в ході сварки вона (ОСОБА_4Ю.) переїхала мешкати до своїх батьків, а ОСОБА_3 залишився мешкати в будинку. ОСОБА_4 повернулась додому лише 02 березня 2015 року.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не оспорювалося сторонами при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції між ними існують конфліктні відносини, які були підставою для тимчасового не проживання колишнього подружжя у спірному будинку.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду він добровільно не виїжджав із спірного житлового приміщення, не забирав звідти свої речі. Крім того, ОСОБА_4 здійснює йому перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням, а саме встановила додатковий замок на вхідні двері будинку та не впускає його у житло.

Вищевказані обставини не спростовані ОСОБА_4 ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність ОСОБА_3 у спірному житловому будинку без поважних причин понад один рік та доцільність визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ті обставини, що у сторін склалися неприязні стосунки, не можуть бути підставою для обмеження права користування позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 спірним будинком та відмови у задоволенні його позовних вимог про вселення.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно керувався положеннями ст. 71 ЖК УРСР, оскільки ними регулюються відносини наймача та членів його сімї в будинках державного та громадського житлового фонду, яка не регулює спірні правовідносини.

У звязку із вищезазначеним колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_4 не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах справи, тому слід відмовити у його задоволенні, скасувавши рішення суду першої інстанції в цій частині.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині зняття ОСОБА_3 з реєстрації відповідає вимогам ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір мясця проживання в Україні» і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Оскільки ОСОБА_3 у своїй зустрічній позовній заяві не ставить питання про встановлення порядку користування спірним житловим будинком та не зазначає, яку саме кімнату необхідно надати йому у користування, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок й про відсутність підстав для задоволення цих вимог щодо визначення приміщення для проживання та розподілу особового рахунку.

У звязку із вищезазначеним колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_3 в частині поновлення його житлових прав шляхом вселення в спірний будинок підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню.

У звязку із відмовою у задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним житлом, та частковим задоволенням зустрічного позову останнього, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на користь ОСОБА_4 підлягає скасуванню з відмовою у стягненні цих витрат з ОСОБА_3

Враховуючи, що рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року підлягає зміні з вище наступних підстав, та враховуючи, що зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог ч.1.ст 88 ЦПК України підлягає зміні і додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2017 року шляхом зменшення стягнення судового збору в дохід держави з ОСОБА_4 з 1410 гривень до 486 гривень 80 копійок, та з ОСОБА_3 з 1653 грн. 60 копійок до 486 гривень 80 копійок.

З ОСОБА_4 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 гривні 40 копійок, а з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 486 гривень 80 копійок за розгляд справи в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року та на додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2017 року задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: смт. Панютине, м.Лозова, Харківської області, вул. Молодіжна, буд. 16 та відмовити ОСОБА_4 у задоволенні цих позовних вимог.

Скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 243 гривні 60 копійок судового збору.

Скасувати рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про поновлення порушеного права та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 в цій частині задовольнити та встелити його в житлове приміщення будинку №16 по вулиці Молодіжна в смт. Панютине м. Лозова, Харківської області.

В іншій частині рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 липня 2017 року змінити, зменшивши стягнення судового збору в дохід держави:

-з ОСОБА_4з 1410 гривень до 486 гривень 80 копійок;

-з ОСОБА_3 з 1653 гривні 60 копійок до 486 гривень

80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 243 гривні 40 копійок, а з ОСОБА_3 в дохід держави стягнути судовий збір в сумі 486 гривень 80 копійок за розгляд справи в апеляційному порядку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: